ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4664/20 Справа № 185/5030/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гаврилов  В. А. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Черкас Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Індустріалбанк" на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Індустріалбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року ПАТ КБ "Індустріалбанк" звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту.
В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ "Індустріалбанк" посилалися на те, що 27 червня 2007 року між ПАТ КБ "Індустріалбанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № KRI/0900/286/07, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 47000 доларів США. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік строком до 25 червня 2027 року. Повернення кредиту відповідач зобов`язувався здійснювати щомісячними платежами за відповідним графіком, що є додатком до договору. Також, 27 червня 2007 року між ПАТ КБ "Індустріалбанк" та ОСОБА_1 було укладено договір застави нерухомого майна (іпотеки) №KRIZ/0900/110/07, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед банком 27 червня 2007 року між ПАТ КБ "Індустріалбанк" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №KRIZ/0900/112/07, відповідно до п. 1.1. якого поручитель зобов`язується перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за виконання зобов`язань ОСОБА_1 усіх боргових зобов`язань, які виникають з кредитного договору №KRI/0900/286/07 від 27 червня 2007 року. Відповідач ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 47000 доларів отримав 27 червня 2007 року. З серпня 2014 року ОСОБА_1 перестав належним чином виконувати свої зобов`язання за кредитним договором. 10 жовтня 2014 року банк направив відповідачу лист-нагадування. 02 вересня 2016 року ОСОБА_1 надіслано лист-вимогу №1078, яким вимагалось достроково повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, можливої неустойки, та достроково стягнути суму заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків і штрафних санкцій у разі затримання сплати частини кредиту та відсотків за користування кредитом щонайменше на один календарний місяць. Однак, ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 19 червня 2017 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 43578,20 доларів США та 44 587 грн. 24 коп., яка складається із: 33294,06 доларів США - заборгованість за кредитом, 10 284,14 доларів США - заборгованість за процентами за період з 26 грудня 2014 року до 18 червня 2017 року, 44587 грн. 24 коп. - заборгованість з пені за прострочення повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. На підставі викладеного ПАТ КБ "Індустріалбанк" просили суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № KRI/0900/286/07 від 27 червня 2007 року у розмірі 43578,20 доларів США та 44 587 грн. 24 коп.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2019 року частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ "Індустріалбанк". Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Індустріалбанк" заборгованість за кредитним договором №KRI/0900/286/07 від 27 червня 2007 року у розмірі 41042,13 доларів США та 9407 грн. 44 коп., з яких: 33294,06 доларів США - тіло кредиту, 7748,07 доларів США - відсотки за користування кредитом, 3970 грн. 94 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 5436 грн. 50 коп. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків. В іншій частині позов залишено без задоволення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Індустріалбанк" судовий збір у сумі 16 161 грн. 03 коп. В іншій частині судового збору покладено на позивача.
       В апеляційній скарзі ПАТ КБ "Індустріалбанк" просять рішення суду від 19 грудня 2019 року змінити в частині розміру стягнутої пені, збільшивши її розмір до 44 587 грн. 24 коп., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
       В іншій частині рішення суду учасниками справи не оскаржується.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Патика А.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
       Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1054 ЦК України.
Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У ч. 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Частина 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення   ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК України).
Отже,  строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.
З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до  поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
Виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.
Така   правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року справа № 6-53цс14, від 14 вересня 2016 року справа № 6-1451цс16.
У ч. 4 ст. 559 ЦК України зазначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Тобто,  порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
На підставі ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України.
       З матеріалів справи вбачається, 27 червня 2007 року між ПАТ КБ "Індустріалбанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №KRI/0900/286/07, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 47000 доларів США. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік строком до 25 червня 2027 року (т.1 а.с.21-25). 
Відповідності до п. 6.2 кредитного договору банк має право вимагати повного погашення зобов`язань по кредитному договору протягом тридцяти календарних днів з моменту одержання цієї вимоги, а саме: повернення кредиту в сумі 33294,06 доларів США, сплати відсотків за користування кредитом в сумі, визначеній станом на дату погашення, сплати штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов договору в сумі, визначеній станом на дату погашення.
Відповідно до п.6.3 кредитного договору днем припинення цього договору вважається дата, зазначена банком в письмовій вимозі, передбаченій п.6.2 цього договору.
Повернення кредиту відповідач зобов`язувався здійснювати щомісячними платежами за відповідним графіком, що є додатком до договору (т.1 а.с.27-29). 
Додатком №2 до кредитного договору визначено перелік, розмір і база розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, інших фінансових зобов`язань позичальника та розмір сукупної вартості кредиту (т.1 а.с.30).
Відповідач ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 47000 доларів США 27 червня 2007 року (т.1 а.с.53).
19 листопада 2008 року між ПАТ КБ "Індустріалбанк" та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору (т.1 а.с.31).
25 листопада 2009 року між ПАТ КБ "Індустріалбанк" та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору (т.1 а.с.32, 33).
25 листопада 2010 року між ПАТ КБ "Індустріалбанк" та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору (т.1 а.с.34, 35).
25 серпня 2011 року між ПАТ КБ "Індустріалбанк" та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору (т.1 а.с.41-43).
25 червня 2012 року між ПАТ КБ "Індустріалбанк" та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору (т.1 а.с.44, 45).
Також, 27 червня 2007 року між ПАТ КБ "Індустріалбанк" та ОСОБА_1 було укладено договір застави нерухомого майна (іпотеки) №KRIZ/0900/110/07, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.48-52). 
У забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_1 перед банком 27 червня 2007 року між ПАТ КБ "Індустріалбанк" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №KRIZ/0900/112/07, відповідно до п. 1.1. якого поручитель зобов`язується перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за виконання зобов`язань ОСОБА_1 усіх боргових зобов`язань, які виникають з кредитного договору №KRI/0900/286/07 від 27 червня 2007 року (т.1 а.с.46, 47). 
З серпня 2014 року ОСОБА_1 не виконує належним чином свої зобов`язання за кредитним договором. 
10 жовтня 2014 року банк направив відповідачу лист-нагадування (т.1 а.с.63). 
02 вересня 2016 року банк позичальнику ОСОБА_1 надіслав лист-вимогу №1078, яким вимагалось достроково повного погашення кредиту, сплатити відсотки за користування кредитом, штрафних санкцій у разі затримання сплати частини кредиту та відсотків за користування кредитом протягом тридцяти календарних днів (т.1 а.с.67, 68).
ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором не виконав.
З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість перед банком, яка станом на 19 червня 2017 року становить 43578,20 доларів США та 44 587 грн. 24 коп., яка складається із: 33294,06 доларів США - заборгованість за кредитом, 10 284,14 доларів США - заборгованість за процентами за період з 26 грудня 2014 року до 18 червня 2017 року, 44587 грн. 24 коп. - заборгованість з пені за прострочення повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом (т.1 а.с.75).
Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт того, що у ОСОБА_1 перед банком існує заборгованість за вищевказаним кредитним договором, яка ним добровільно не сплачується.
Звернувшись до суду з даним позовом, ПАТ КБ "Індустріалбанк" просили суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № KRI/0900/286/07 від 27 червня 2007 року у розмірі 43578,20 доларів США та 44 587 грн. 24 коп., яка складається із: 33294,06 доларів США - заборгованість за кредитом, 10 284,14 доларів США - заборгованість за процентами за період з 26 грудня 2014 року до 18 червня 2017 року, 44587 грн. 24 коп. - заборгованість з пені за прострочення повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом (т.1 а.с.2-5).
З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про її припинення з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором (п.4.2 договору) не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 ЦК України та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України, згідно яких порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
У кредитному договорі строк виконання основного зобов`язання чітко визначений - до 25 червня 2027 року. 
З серпня 2014 року ОСОБА_1 перестав належним чином виконувати свої зобов`язання за кредитним договором. 
02 вересня 2016 року банк позичальнику ОСОБА_1 надіслав лист-вимогу №1078, яким вимагалось достроково повного погашення кредиту, сплатити відсотки за користування кредитом, штрафних санкцій у разі затримання сплати частини кредиту та відсотків за користування кредитом протягом тридцяти календарних днів (т.1 а.с.67, 68).
Таким чином, банк змінив строк виконання зобов"язання за вказаним кредитним договором та датою повернення грошових коштів є - 03 жовтня 2016 року.
З даним позовом банк звернувся до суду 27 червня 2017 року, тобто  після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для звернення з вимогами до поручителя  ОСОБА_2 , а тому суд дійшов обгрунтованого висновку, що порука є припиненою.
       Відповідач ОСОБА_1 визнав суму заборгованості тіла кредиту у розмірі 33294,06 доларів США (т.1 а.с.148-151).
Банк, встановивши строк повернення позики до 03 жовтня 2016 року, змінив строк дії кредитного договору до вказаної дати, а тому відсутні підстави нарахування банком відсотків після 03 жовтня 2016 року. 
Таким чином, вимоги банку щодо нарахованих відсотків після 03 жовтня 2016 року є необгрунтованими, а тому суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь банку процентів за користування кредитом у сумі 7409,52 доларів США
Стосовно вимог банку про стягнення пені, слід зазначити відповідач ОСОБА_1 просив застосувати строки позовної давності до вимог банку (т.1 а.с.148-151).
Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.
Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Таким чином, загальна сума пені, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 в межах річного строку позовної давності, який має відраховуватися з дати звернення банку з позовом до суду, становить 9407 грн. 44 коп., а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Індустріалбанк" до ОСОБА_1 .
       Доводи апеляційної скарги про те, що банком нарахована пеня в межах річного строку позовної давності спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
       Доводи апеляційної скарги про неповне з"ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального права є безпідставними. 
       Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду, тлумачення норм права.
       Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Індустріалбанк"- залишити без задоволення.
       Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2019 року - залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя 

Судді