У Х В А Л А
05 травня 2020 року
м. Київ
справа № 757/37160/17
провадження № 61-7055ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову Київського апеляційного суду від 16 березня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В :
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») про зобов'язання виконати умови договору від 26 червня 2013 року № 239/К на вклад «Комбінований» на ім`я фізичної особи шляхом поновлення нарахування процентів за ставкою 19 процентів річних за період з 26 липня 2014 року до дня фактичного поновлення нарахування процентів.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року у позові відмовлено.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надала згоду на зміну розміру процентної ставки з 19 процентів на 0 процентів річних, тому позовні вимоги є безпідставними.
Постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове про задоволення позову частково. Зобов`язано банк поновити нарахування процентів за договором № 239/К на вклад «Комбінований», починаючи з 26 липня 2014 року за ставкою відповідно до умов договору.
Постанова обґрунтована тим, що суд першої інстанції не надав оцінку тій обставині, що пунктом 2.9 договору встановлено вичерпний перелік підстав зміни процентної ставки, а саме: зміна облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) та/або зміни ситуації на грошово-кредитному ринку, однак банком зменшено процентну ставку з 19 до 0 процентів річних з підстав накладення на рахунок позивача арешту. Суд першої інстанції не врахував, що така підстава для зміни процентної ставки договором не передбачена; арешт накладено на видаткову частину належних позивачу рахунків, що не є повноцінним накладенням такого арешту та не є наслідком заборони банку на використання вказаних грошових коштів; арешт коштів на рахунку позивача скасовано ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2014 року.
Суд першої інстанції не надав оцінки тій обставині, що відповідач не довів дотримання умов пункту 2.9 договору щодо обов`язку повідомити вкладника про зміну процентної ставки шляхом публічного письмового оголошення в установі банку.
Зміна банком процентної ставки з 19% на 0% фактично є припиненням сплати процентів за депозитом, що суперечить не тільки умовам укладеного сторонами договору, а й положенням статей 1058, 1061 ЦК України.
Висновок суду першої інстанції про те, що для продовження строку дії договору позивач зобов`язана була вчинити відповідні дії, не відповідає змісту пункту 2.8. договору, яким передбачено, що після закінчення строку, вказаного у пункті 1.1. договору, договір автоматично подовжується щоразу на строк, вказаний у пункті 1.1. договору, за ставкою, яка діятиме в банку на момент подовження, відповідно до договору.
У грудні 2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просило постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року скасувати, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року залишити в силі.
Касаційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено частково.
Постановою Верховного Суду від 27 листопада 2019 року постанову Київського апеляційного суду від 14 грудня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції належним чином не встановив фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не врахував зазначених норм матеріального права, тому ухвалене судове рішення не можна визнати законними й обґрунтованими.
Верховний Суд зазначив, що вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції має з`ясувати обставини справи, які мають значення для вирішення справи: чи є позовна вимога про зобов`язання банку виконати умови договору шляхом поновлення нарахування процентів за ставкою 19% за період з 26 липня 2014 року до дня фактичного поновлення нарахування процентів за ставкою 19%, а також спосіб захисту порушеного права позивача, який з урахуванням позовних вимог обрав суд апеляційної інстанції, ефективним способом захисту, чи відновлює порушене право позивача і нівелює негативні наслідки її порушеного права.
Постановою Київського апеляційного суду від 16 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 частково. Зобов`язано ПАТ «Державний ощадний банк України» виконати умови договору № 239/К про вклад «Комбінований», укладений з  ОСОБА_1 26 червня 2013 року, шляхом поновлення нарахування процентів за ставкою 19 % в період з 28 липня 2014 року до 26 червня 2016 року, за ставкою 18 % річних у період з 27 червня 2016 року до 27 грудня 2017 року, за ставкою 8% річних у період з 28 грудня 2017 року до 28 червня 2018 року, за ставкою 2% річних з 29 червня 2018 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У квітні 2020 року АТ «Державний ощадний банк України» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 16 березня 2020 року.
Колегія суддів вважає за необхідне заявити самовідвід з таких підстав.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві Олійник А. С., судді, які входять до складу колегії: Погрібний С. О., Яремко В. В.
У пункті першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом.
У світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.
З огляду на викладене, а також те, що судді Олійник А. С., Погрібний С. О., Яремко В. В., брали участь у розгляді справи під час оскарження банком попередніх рішень судів, висловили свою правову позицію щодо застосування норм матеріального та процесуального права у вказаній справі, з метою уникнення будь-яких сумнівів у їхній неупередженості та об`єктивності, колегія суддів дійшла висновку про заявлення самовідводу та передачу касаційної скарги АТ «Державний ощадний банк України» для проведення повторного автоматизованого розподілу.
Керуючись пунктом 5 частини першої статті 36, статтями 39, 40 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В:
Заявити самовідвід суддями Олійник А. С., Погрібним С. О., Яремко В. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зобов`язання вчинити дії.
Касаційну скаргу передати на повторний автоматизований розподіл.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                                     А. С. Олійник
                                                                                                                                С. О. Погрібний
                                                                                                                                В. В. Яремко