ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/651/20                                                         Суддя (судді) першої інстанції: М.А. Білоноженко
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2020 року                                                                          м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                            Ключковича В.Ю.,
суддів                                                                                                 Шурка О.І.,                 
                                                                                                           Собківа Я.М.,           
за участю           
секретаря судового засідання                  Вітчинкіної К.О.,
представника відповідача                                                               Коваленко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в судове засідання, суддя Білоноженко М.А.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни, третя особа: публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" про визнання протиправними дій та скасування постанови, - 

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни, третя особа: публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк", в якому просила:
- визнати дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни щодо відкриття виконавчого провадження незаконними та неправомірними;
- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 61098243 від 29 січня 2020 року, постановлену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольгою Леонідівною.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що постанова про відкриття виконавчого провадження не відповідає вимогам ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або за місцезнаходженням майна боржника, разом з тим, позивач зареєстрована з 1995 року та проживає в місті Сміла Черкаської області та нерухомості в м. Києві не має, а тому приватний виконавець не мав жодних підстав для прийняття виконавчого напису до виконання та відкриття виконавчого провадження у виконавчому окрузі міста Києва.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю; визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни щодо відкриття виконавчого провадження; скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження №61098243 від 29.01.2020, постановлену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольгою Леонідівною; стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни на користь ОСОБА_1 судові витрати із сплати судового збору у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
Не погоджуючись із вказаним рішенням приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольга Леонідівна подала апеляційну скаргу з підстав порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, в якій просить рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27.03.2020 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги Леонідівни з відкриття виконавчого провадження та винесення нею постанови від 29.01.2020 про відкриття виконавчого провадження № 61098243 відповідають приписам ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавче провадження відкрито за місцезнаходженням майна боржника - ОСОБА_1 , яке знаходиться у межах виконавчого округу міста Києва, що підтверджується: заявою стягувана про примусове виконання рішення (у якій вказано, що у боржника у місті Києві наявне майно (грошові кошти), а саме рахунок відкритий в АТ «Перший Український Міжнародний Банк», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4); довідкою акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про відкритий рахунок, в якій зазначається, що ОСОБА_1 є власником рахунку, відкритого в АТ «Перший Український Міжнародний Банк»; випискою по картковому рахунку № НОМЕР_1 від 28.01.2020, з якої вбачається, що на рахунку, який належить боржнику, станом на 28.01.2020 наявні кошти в розмірі 5,00 грн.
Апелянт при цьому звертає увагу, що чинною редакцією Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження.
Також, апелянт наголошує, що гроші, в тому числі у безготівковій формі, є майном і їхнім місцезнаходженням вважається місцезнаходження фінансової установи, в якій відкритий відповідний рахунок боржника. Тобто, у даному випадку місцезнаходженням майна є саме місце розташування самого банку, де відкритий рахунок. Місцезнаходження АТ «Перший Український Міжнародний Банк», в якому відкрито рахунок позивача (вул. Андріївська, 4, м. Київ, 04070) є місцем знаходження майна позивача - грошових коштів, наявних на цьому рахунку.
Від позивача відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що АТ «Перший Український Міжнародний Банк» за вих.№130275 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни   подано заяву про примусове виконання виконавчого напису №33175, виданого 18.12.2019 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., про стягнення з    ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості   у розмірі 29505,05 грн.
У вказаній заяві зазначено адресу місця реєстрації боржника: АДРЕСА_1 .
У заяві з посиланням на вимоги статей 3, 4, 5, 19, 24, 28, пункт перший частини першої статті 26 та частину другу статті 68 Закону України "Про виконавче провадження", стягувач АТ «Перший Український Міжнародний Банк»  просив відкрити за місцезнаходженням майна (грошових коштів) боржника виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною за №33175 від 18.12.2019 про стягнення з    ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» коштів   у розмірі 29505,05 грн. та звернути стягнення на грошові кошти, що знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_2 , звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення на стягнення на його майно та без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника.
29.01.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольгою Леонідівною прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61098243 з виконання виконавчого напису №33175, виданого 18.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., про стягнення з    ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості   у розмірі 29505,05 грн. 
Відповідно до копії паспорта громадянина України позивача (а.с.22-24, т.1) серії НОМЕР_3 виданого Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 15.11.1999р., зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 , з 17.02.1995 є: АДРЕСА_1 (а.с. 24, т. 1).
Вважаючи ухвалену приватним виконавцем постанову про відкриття виконавчого провадження такою, що винесена з порушенням закону, позивач звернулася із даним адміністративним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що з огляду на встановлене місцезнаходження боржника в м. Сміла, Черкаської області, відповідачем не додержано вимоги статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та без достатніх на те правових підстав відкрито виконавче провадження не за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи або знаходження її майна, а в іншому виконавчому окрузі. Відповідач протиправно всупереч чинного законодавства України прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності в нього достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон України №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч.1 ст.74 Закону України №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 Закону України № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до вимог частини 3 статті 26 Закону №1404-VIII у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Частиною 1 статті 5 Закону України № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстави для висновку, що Закон № 1404 визначає вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. Якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх примусового виконання.
У частині 4 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.
Відповідно до приписів частини 1 та 2 статті 25 Закону №1404-VIII приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Наявні в матеріалах справи відомості свідчать про те, що виконавчим округом приватного виконавця Юхименко Ольги Леонідівни визначено місто Київ.
Відповідно до абз. 9 ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" документами, до яких вносяться відомості про місце проживання є - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.
Як було встановлено судом з паспорта позивача, наявного в матеріалах справи місцем реєстрації боржника ОСОБА_1 є : АДРЕСА_1 .
Отже, з наведеного слідує, що місце проживання (реєстрації) боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Юхименко О.Л. здійснює діяльність, а виконавчий документ прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання перебування боржника - фізичної особи.
У свою чергу, як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з поданого відповідачем відзиву на позовну заяву та апеляційної скарги, обґрунтовуючи правомірність оскаржуваного позивачем рішення приватний виконавець посилається на те, що при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження № 61098243 від 29 січня 2020 року приватним виконавцем враховано, що до заяви про примусове виконання виконавчого напису №33175 стягувачем додано виписку з рахунку НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_1 , відповідно до якої станом на 28.01.2020 на вказаному рахунку наявні кошти в розмірі 5,00 грн. та звернуто увагу, що оскільки грошові кошти є майном, у розумінні Цивільного кодексу України, майно боржника знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва, то відповідачем правомірно прийнято спірну постанову.
Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.
Так, зазначення стягувачем у заяві про відкриття виконавчого провадження відомостей, щодо ідентифікації боржника чи відомостей, які можуть сприяти примусовому виконанню рішення, в тому числі рахунків боржника в банківських установах, визначено ч. 3 ст. 26 ЗУ "Про виконавче провадження". Разом з тим, зазначені відомості підлягають перевірці при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Згідно статті 179 цього ж Кодексу річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
В цій же Главі ЦК України міститься норма статті 192 «Гроші (грошові кошти)», частиною першою якої передбачено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.
Згідно Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року №73 грошові кошти - готівка, кошти на рахунках у банках та депозити до запитання.
В той же час, колегія суддів звертає увагу, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що «картковий рахунок» є майном в розумінні статті 190 ЦК України як і не передбачено й визначення місцезнаходження «карткового рахунку» за місцем знаходження будь-якого банку.
При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до наведених вище норм законодавства майном боржника можуть бути визнані саме кошти особи на рахунках у банках.
Частиною 3.1 статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).
Згідно частин 6.1 та 6.2 статті 6 вказаного Закону банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам, представництвам юридичних осіб в Україні, інвестиційним фондам та компаніям з управління активами, що діють від імені таких інвестиційних фондів, фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.
Разом з тим, пунктом 4 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затверджена постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (надалі - Інструкція), передбачено, що банки мають право відкривати поточні, вкладні (депозитні) рахунки та рахунки умовного зберігання (ескроу).
При цьому, АТ «Перший Український Міжнародний Банк» ні в заяві про примусове виконання рішення, ні у довідці про наявність у боржника рахунку не зазначає, який же саме рахунок відкритий на ім`я позивача.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що наявність самого рахунку в банку, за відсутності на ньому жодних коштів чи цінностей не породжує цивільні права та обов`язки, оскільки рахунок це - засіб, механізм, спосіб безготівкового здійснення розрахунків, отримання готівки чи інший спосіб розпорядження коштами, що на ньому знаходяться за волевиявленням власника цих коштів.
В пункті 19 постанови Верховного Суду № 905/3542/15 від 10.09.2018 року зазначено: ч. 3.1. ст. 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Згідно з частинами 6.1, 6.2 статті 6 вказаного закону банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.
Безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Відкинути цю юридичну фікцію у цій справі означало б, що безготівкові кошти є недосяжним для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також у Законі України "Про виконавче провадження", у якому йдеться про "кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках".
Системний аналіз норм свідчить, що виконавче провадження здійснюють органи державної виконавчої служби (державні виконавці) та у передбачених Законом випадках приватні виконавці. Останні здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, й на підставі виконавчих написів нотаріусів. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи виключно у двох випадках: або за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи, або за місцезнаходженням майна боржника. Однією з підстав для відкриття виконавчого провадження є заява стягувача про примусове виконання рішення. У такій заяві стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника.
Відтак, наявність карткового рахунку у банку, місцезнаходження якого зареєстровано у м. Києві не є тотожнім місцезнаходженню майна боржника, зокрема, його грошових коштів, оскільки документальне підтвердження того, що на відповідному рахунку обліковувались грошові кошти, належні боржнику, на час відкриття виконавчого провадження, в матеріалах справи відсутнє.
Надаючи оцінку доводам апелянта щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на правовий висновок Верховного Суду, висловлений в постанові від 10.09.2018 по справі №905/3542/15, суд зазначає, що у вказаній справі була надана оцінка правовідносинам накладення арешту на майно боржника, однак при наявності грошових коштів на банківських рахунках, коли в даній справі відповідачем не доведено та з матеріалів справи не вбачається, що на дату прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження у приватного виконавця були відомості про наявність у боржника коштів на рахунках у банках, що розташовані у м. Києві. Крім того, Касаційний господарський суд, надаючи правову оцінку, виходив з того, що боржником у виконавчому провадженні була юридична особа, а не фізична. Отже правовідносини, яким надавав оцінку Касаційний господарський суд під час розгляду господарської справи, не є аналогічними правовідносинам, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства у даній справі.
При цьому, в матеріалах справи міститься заява №1001024161102 від 24.04.2018 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.114, т.1), з якого вбачається, що 24.04.2018 ОСОБА_1 відкрила поточний рахунок у АТ «Перший Український Міжнародний Банк» № НОМЕР_5 у гривні.
А у заяві про примусове виконання виконавчого напису №33175 стягувач АТ «Перший Український Міжнародний Банк» просив звернути стягнення на грошові кошти, що знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_2 .
Суд апеляційної інстанції зазначає, що поняття "картковий рахунок" було передбачено Постановою НБУ від 19 жовтня 2005 року "Про затвердження Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням" №137, яке втратило чинність на підставі Постанови НБУ №223 від 30 квітня 2010 року.
При цьому жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що "картковий рахунок" є майном в розумінні ст.190 ЦК України. Так само, не передбачено й визначення місцезнаходження "карткового рахунку" за місцем знаходження будь-якого банку.
Разом з тим, до заяви про примусове виконання виконавчого напису №33175 стягувачем додано виписку з рахунку  НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_1 , відповідно до якої станом на 28.01.2020 на рахунку наявні кошти в розмірі 5,00 грн. (а.с.117, т.1).
У пункті 3 Інструкції визначено, що: вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, які передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.
До вкладних (депозитних) рахунків також належать пенсійні депозитні рахунки, що відкриваються фізичним особам відповідно до Закону України "Про недержавне пенсійне забезпечення" для накопичення заощаджень на виплату пенсії; поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.
До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України; рахунок умовного зберігання (ескроу) - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зарахування на рахунок коштів та перерахування їх / видачі коштів готівкою у випадках, передбачених законодавством України, особі (особам), зазначеній (зазначеним) клієнтом (бенефіціару або бенефіціарам), або повернення таких коштів клієнту за настання підстав, передбачених договором.
Доказів того, що на поточному рахунку у АТ «Перший Український Міжнародний Банк» № НОМЕР_5  у гривні ОСОБА_1 містяться кошти, матеріали справи не містять.
Таким чином, наявність самого рахунку в банку, за відсутності на ньому жодних коштів чи цінностей не породжує цивільні права та обов`язки, оскільки рахунок це - засіб, механізм, спосіб безготівкового здійснення розрахунків, отримання готівки чи інший спосіб розпорядження коштами, що на ньому знаходяться за волевиявленням власника цих коштів.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що наявність у позивача певного рахунку не свідчить про наявність на цьому рахунку грошових коштів. Тобто, саме кошти боржника, які знаходяться на рахунку є майном, а не сам рахунок, відкритий боржником у банківській установі.
Колегія суддів звертає зазначає, що для визначення місцезнаходження майна боржника важливим аспектом є саме наявність грошових коштів, а не рахунку боржника, що не є тотожним.
Проте, як зазначалось вище, у матеріалах справи не міститься жодного підтвердження того чи є взагалі грошові кошти на поточному рахунку № НОМЕР_5 , відкритому позивачем в АТ «Перший Український Міжнародний Банк», на картковому рахунку № НОМЕР_2 , на грошові кошти на якому стягувач АТ «Перший Український Міжнародний Банк» просив звернути стягнення, та яке відношення до вказаних рахунків має виписка з рахунку  НОМЕР_4 , відповідно до якої станом на 28.01.2020 на рахунку наявні кошти в розмірі 5,00 грн., якщо доказів того, що такий рахунок відкривався на ім`я ОСОБА_1 матеріали справи не містять.
Водночас, судовою колегією встановлено, що документальне підтвердження того, що на рахунку № НОМЕР_2 , на грошові кошти на якому стягувач АТ «Перший Український Міжнародний Банк» просив звернути стягнення, обліковуються належні позивачу на час відкриття виконавчого провадження грошові кошти в матеріалах справи відсутнє.
Отже, у відповідача - приватного виконавця на час відкриття виконавчого провадження не було доказів наявності у боржника майна у виконавчому окрузі міста Києва, а тому оскаржена постанова прийнята протиправно і підлягає скасуванню.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем не дотримано вимог ст.24 Закону України "Про виконавче провадження" та без достатніх на те правових підстав відкрито виконавче провадження в іншому виконавчому окрузі. 
Відтак, відповідач протиправно та всупереч чинного законодавства прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності в нього достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі.
Окрім того, відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону № 1404 у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.
Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.
Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.
За приписами п. 13 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, приватний виконавець самостійно проводить перевірку інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи в іншому виконавчому окрузі або залучає для перевірки цієї інформації іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій за встановленою типовою формою (додаток 3).
Враховуючи, що відповідач всупереч вищезазначеним нормам під час відкриття виконавчого провадження не пересвідчився з достовірних джерел про наявність майна боржника у відповідному виконавчому окрузі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення відповідачем приписів ч. 2 ст. 24 Закону № 1404 та наявність підстав для скасування спірної  постанови про відкриття виконавчого провадження.
Такі дії приватного виконавця порушують права та обов`язки боржника у виконавчому провадженні, оскільки особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
Крім того, суд апеляційної інстанції наголошує, що навіть за наявності на рахунку   НОМЕР_4 , що за доводами АТ «Перший Український Міжнародний Банк» належить ОСОБА_1 станом на 28.01.2020 коштів в розмірі 5,00 грн., таких в будь-якому випадку недостатньо для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» коштів у розмірі 29505,05 грн.
Також, колегія суддів зазначає, що фактично виконавче провадження відповідачем відкрито за місцезнаходженням стягувача, яким є Банк, оскільки зазначена у заяві про відкриття адреса знаходження рахунку боржника є юридичною адресою, за якою зареєстрований і розташовується сам Банк, проте це суперечить принципу, який закладений у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, що виконавче провадження відкривається за місцем проживання, перебування, знаходження боржника або його майна. Відкриття провадження за місцезнаходженням стягувача в такій ситуації чинним законодавством не передбачено. Фактично Банк, зазначаючи про відкриття рахунку боржника за юридичною адресою самого Банка, штучно створює підстави для відкриття виконавчого провадження за своїм місцезнаходженням, а не за місцем проживання чи знаходження майна боржника.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який ним,  даному випадку, не виконано.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Інші твердження та посилання сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                              В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                         О.І. Шурко

                                                                                                     Я.М. Собків