ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

17 березня 2020 року                                                                        м. Чернівці
справа № 713/2028/19
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Владичан А. І. 
суддів: Литвинюк І.М., Височанської Н.К.
секретар Вовкун Н.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 , інтереси якого представляє ОСОБА_3 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 10 січня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка вже є повнолітньою, тому стягнення аліментів вже припинено. Дочка навчається на 2 курсі юридичного відділення денної форми навчання, спеціальність «Правознавство «Чернівецького кооперативного економіко-правовому коледжі. Форма навчання договірна. 
  Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дочки  в період її навчання не надає, хоча має можливість надавати матеріальну допомогу. Дитині необхідна матеріальна допомога і зі сторони батька, оскільки витрачаються кошти не лише на навчання в коледжі, але і на придбання підручників, на проїзд на навчального закладу, проживання, харчування, одяг, гармонійний розвиток, на що витрачаються значні кошти, які важко оплачувати їй одній. 
_______________________________________________________________________
Провадження 22ц/822/314/20 

У зв`язку з вище вказаним, позивач просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання дочки у твердій грошовій сумі  у розмірі 1500 гривень щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення заяви до суду і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років.
     Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 10 січня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2 , на  користь ОСОБА_1 на утримання  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти  в твердій фіксованій сумі 1400 (одна тисяча чотириста) гривень щомісячно, починаючи з  18.11.2019 року на період її навчання  та не більше, як до  досягнення двадцяти трьох років дитиною .
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
    Стягнуто з   ОСОБА_2  в дохід держави судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.
Не погоджуючись з вказаним рішення ОСОБА_2 , інтереси якого представляє ОСОБА_3   подав апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.
Доводи скарги мотивує тим, що судом при визначенні розміру стягуваних аліментів не враховано його матеріальне становище, яке є скрутним, відсутність стабільного заробітку, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, та догляд за пристарілою бабусею, яка потребує ретельного стороннього догляду. Відповідно до положень статі 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчатися і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. 
В апеляційній скарзі просить рішення Вижницького районного суду скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, у зв`язку із неможливістю сплачувати аліменти. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем не надано доказів, які б свідчили про неможливість надавати матеріальну допомогу дочці, яка продовжує навчання.
Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. 
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.
Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції в повному обсязі не відповідає.
Задовольняючи  частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не надано доказів, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти на утримання доньки, яка продовжує навчання, а також обов`язок батьків щодо утримання дітей, тому прийшов до висновку про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1400 гривень щомісячно.. 
Проте колегія суддів не погоджується з висновком суду про розмір стягуваних аліментів.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Дочка є повнолітньою та з 01.09.2019 року продовжує навчання в Чернівецькому  кооперативному  економіко-правовому  коледжі, навчається на 2 курсі денного відділення, форма навчання договірна (платна) термін закінчення навчання 30.06.2022 року, про що свідчить довідка  Чернівецького  кооперативного  економіко-правового  коледжу №508 від 11.09.2019 року. 
Як вбачається з акту  обстеження  матеріально-побутових умов від 11.11.2019 року, дочка  ОСОБА_4 проживає  разом з матір`ю  ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться на її утриманні. Позивач виховує четверо дітей.
Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання не надає.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».
Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. 
Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.
Стаття 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином
Відповідно до наведеного матеріальне становище платника аліментів є предметом доказування.
Дослідивши матеріали справи колегією суддів установлено, що на утриманні відповідача перебуває неповнолітня дитина ОСОБА_5 , батьком якого є ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.45).
Згідно довідки №334 від 03.12.2019 року ОСОБА_5 знаходиться на «Д» обліку в КНП «Вашківецький центр ПСМД» та потребує постійного лікування (а.с.43).
Довідкою №2063 від 04.12.2019 року, виданою виконавчим комітетом Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області, зазначено, що ОСОБА_2 з 26.01.2004 року не працює, ІТД на території ради не займається, перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення по догляду за бабусею ОСОБА_6 1931 року народження.
Проте судом першої інстанції при вирішенні спору та ухваленні рішення зазначені обставини не взято до уваги, що призвело до неповного з`ясування всіх обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).
Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти на повнолітню дитину в такому розмірі. Докази, на які посилається позивач, доводять потреби повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в допомозі з боку батьків, проте жодним чином не свідчать про реальну можливість відповідача надавати таку допомогу.
Разом з тим, в судовому засіданні апелянтом ОСОБА_2 було надано пояснення про його мінливий не постійний заробіток, в розмірі приблизно 1200 гривень на місяць, відсутність постійного джерела доходів, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, та визнання можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання в розмірі 500 гривень.
За вимогами частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних, чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.
Аналізуючи вказані обставини, з урахуванням матеріального становища обох сторін, стану здоров`я платника аліментів та наявності на його утриманні інших осіб, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 , яка є повнолітньою та продовжує навчання аліментів в розмірі 800 гривень.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині розміру стягуваних аліментів, слід змінити.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , інтереси якого представляє ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 10 січня 2020 року змінити.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в твердій грошовій сумі по 800 гривень щомісячно, починаючи з 18.11.2019 року на період її навчання та не більше, як до досягнення дитиною двадцяти трьохрічного віку.
У решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 

Повний текст постанови складений 25 березня 2020 року

Головуючий: А.І. Владичан

Судді: І.М. Литвинюк

Н.К. Височанська