Номер провадження: 22-ц/813/3384/20 
Номер справи місцевого суду: 1527/13038/12
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Комлевої О.С.,
Цюри Т.В.,
               за участю:
секретаря                        Ющак А.Ю.,
представника ОСОБА_1 – адвоката Нєдова О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 13 травня 2019 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «Жилбуд» Відкритого акціонерного товариства «Одеський домобудівельний комбінат», Управління капітального будівництва  Одеської міської ради, ОСОБА_3 , дочірнього підприємства «Будівельне управління №2 Відритого акціонерного товариства транспортного будівництва «Одестрансбуд»  про визнання договору на співпрацю по інвестуванню будівництва дійсним, про визнання недійсними свідоцтва про право власності, витягу про державну реєстрацію прав, договору купівлі-продажу майнових прав та додатку №1, додаткової угоди, актів прийому-передачі, 

встановив:

21.08.2012 року ОСОБА_2 звернувся з позовом, який в подальшому неодноразово уточнював (т.1, а.с.55-56, 154-155, 184-185, т.2, а.с.1-7), до Відкритого акціонерного товариства «Одеський домобудівельний комбінат» (далі – ВАТ «ОДБК»), управління капітального будівництва Одеської міської ради (далі – УКБ ОМР), ОСОБА_3 та дочірнього підприємства «Будівельне управління №2 ВАТ Транспортного будівництва «Одестрансбуд» (далі – ДП «БУ № 2 ВАТ ТБ «Одестрансбуд»), та в якому просив визнати дійсним договір на співпрацю по інвестуванню будівництва, визнання недійсним правочину, укладеного 13.08.2012 року між ВАТ «ОДБК» та УКБ ОМР, оформленого у вигляді протоколу передачі двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , витребувати у ОСОБА_3 та передати ОСОБА_2 вказану квартиру.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13 травня 2019 року вищевказану позовну заяву ОСОБА_2   було залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвалиСуворовського районного суду м. Одеси від 13 травня 2019 року, та постановлення нової - про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про залишення позову  ОСОБА_2  без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_2 був   належним чином повідомлений про час і місце судових засідань за зазначеною в позові адресою: АДРЕСА_2 . Однак, в судові засідання, призначені на 22.03.2019 р. та 13.05.2019 р. не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Крім того, з заявами про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутності не звертався.

При цьому суд вказав, що наявні в матеріалах справи заяви від імені позивача, про розгляд справи в його відсутність, які надійшли на електронну пошту суду 06.06.2017 р. та 19.09.2017 р. (т.2, а.с.126,129), а також до канцелярії суду від представника позивача ОСОБА_4 про розгляд справи у його відсутність від 25.03.2015 р. (т.1, а.с.200), не приймаються до уваги, оскільки як видно із тексту заяв по електронній пошті, вони не містять підпису позивача, тому не можуть підтверджувати волевиявлення позивача, а відтак і не можуть підтверджувати подання ним таких заяв.
Крім того, суд вказав, що під час явки в судове засідання 20.02.2019 року особисто позивач ОСОБА_2 заявив про те, що ним було скасовано довіреність на представництво його інтересів ОСОБА_4 , в підтвердження чого надав нотаріально складену заяву від 25.05.2018 р. про відміну довіреності, та висловив повну недовіру у вчинені ним представництва. При цьому позивач зазначив про те, що бажає приймати участь особисто та в нього буде інший представник у зв`язку з чим подав заяву про відкладення розгляду справи.
Однак в наступні засідання позивач не з`явився двічі і про наявність нового представника суд не повідомляв.
Також під час проведення засідання судом ухвалою на місці було зобов`язано позивача ОСОБА_2 представити до суду оригінал квитанції про перерахування інвестиційних коштів, оскільки у відповідача є сумніви в наявності оригіналу такого доказу.

За змістом ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про те, що неявка позивача в судове засідання, призначене на 13.05.2019р., має місце як його повторна неявка позивача з неповажних причин.

Крім того, відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового розгляду, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнані поважними.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідно до вимог ч.5 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду.

Також суд виходив із того, що згідно з вимогами п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Крім того, суд зазначив, що відповідно до п.9 ч.1 ст.257 ЦПК України  суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що незалежно від причин неявки позивача і якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи в його відсутність, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Так, судом не було враховано, що справа за позовом ОСОБА_2 на час постановлення оскаржуваної ухвали суду, перебувала на розгляді суду майже 7 років, та із особистих заяв ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4 слідує, що вони бажають прийняти участь у розгляді справи і не втратили до неї свого інтересу (т.2, а.с.109, 126, 151, 162, 171).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 25.03.2015 року подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність (т.1, а.с.200). На час подання даної заяви, ОСОБА_4 був належним представником позивача ОСОБА_2 , про що свідчить нотаріально завірена довіреність від 20.03.2013 року (т.2, а.с.31), а тому його заява є законною і підставною, що не дозволяло суду залишити позовні вимоги ОСОБА_2 без розгляду.
При цьому, судом не було враховано не тільки вищевикладеного, а і того, що згідно п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Що стосується скасування ОСОБА_2 довіреності, виданої на ім`я ОСОБА_4 (т.2, а.с.248-249), то скасована була інша довіреність, яка видана 11.05.2016 року, строком на три роки (а.с.251).
До вказаного часу ОСОБА_4 постійно приймав участь у судових засіданнях в якості представника позивача ОСОБА_2 , давав пояснення по справі, заявляв клопотання. 

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що суд був зобов`язаний постановити по справі обрунтоване і законне судове рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки згідно матеріалів справи у суду були всі підстави для розгляду справи у відсутність позивача, і його неявка в судове засідання не перешкоджала розгляду справи по суті позовних вимог ОСОБА_2 .

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надала суду достатніх, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти постановленої судом ухвали та доводів апеляційної скарги. 

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її повністю спростовують, оскільки ухвалу постановлено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржувану ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Часткове задоволення позовної заяви полягає у тому, що у відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості прийняти судове рішення по суті позовних вимог ОСОБА_2 , оскільки його позовні вимоги не розглянуті судом першої інстанції, а залишені без розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 379, ст.ст. 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 13 травня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 17.03.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

О.С. Комлева

Т.В. Цюра