ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 лютого 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/1380/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Головко О.В.,     
за участю секретаря судового засідання Троянова А.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Рада-Сервіз» на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року (суддя суду 1 інстанції Максименко Л.Я.) в адміністративній справі за позовом Приватного підприємства «Рада-Сервіз» до Головного управління Держпраці у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування припису, постанови,-
ВСТАНОВИВ:
Приватне підприємство «Рада-Сервіз» звернулося до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Запорізькій області, в якому просило: 
- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 28.02.2019 року №ЗП592/563/АВ/П/ТД-1ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами;
- визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень від 19.02.2019 року №ЗП592/563/АВ/П.
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що оскаржувані рішення є безпідставними та незаконними, оскільки органами Держпраці не перевірена обґрунтованість акту перевірки, а при вирішенні питання про накладення штрафу неповно з`ясовано обставини справи. Так, під час інспекційного відвідування позивача був відсутній директор, який також нікого не уповноважував на представництво інтересів підприємства перед посадовими особами Держпраці, що в свою чергу призвело до порушення прав ПП «Рада-Сервіз» на кваліфіковану правову допомогу. Крім того, припис, який оскаржується, був винесений та надісланий з фактичним пропуском строку встановленого п. 26 Порядку № 295. Також відповідач дійшов хибного висновку щодо порушення позивачем норм чинного законодавства, оскільки позивачем було укладено з фізичними особами цивільно - правові договори, які містять таку істотну ознаку, як те, що виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підпадає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю та витратами, зумовленими народженням та похованням. За наслідками виконання цивільно - правових договорів про виконання робіт (надання послуг) між виконавцями та позивачем складено акти здавання - приймання виконаної роботи. На підставі актів виконаної роботи ПП «Рада-Сервіз» проводило розрахунки з виконавцями за вищевказаними цивільно - правовими договорами, при цьому утримуючи, з останніх, в якості податкового агента податок з доходів фізичних осіб та військовий збір, а також перераховуючи за виконавців єдиний соціальний внесок у розмірах, встановлених чинним законодавством. Означене свідчить, що між фізичними особами та позивачем не було трудових відносин. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року у задоволені позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, задовольнивши позов у повному обсязі. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що відповідач провів позапланове інспекційне відвідування за відсутності правових підстав, оскільки наказ про призначення інспекційного відвідування є протиправним та як наслідок є протиправними і спірні постанова і припис, які складені за результатами такої перевірки. Інспекційне відвідування проведено за відсутності уповноваженої особи позивача та припис був винесений та надісланий з фактичним пропуском строку встановленого п. 26 Порядку № 295.Зазначено, що позивачем з фізичними особами укладено саме цивільно-правові договори, які за своїм змістом та характером праці (контрагенти не підпорядковувались правилам внутрішнього розпорядку, надавали послуги на власний ризик, кінцевою метою надання послуг є отримання певного матеріального блага) виключають факту трудових відносин. Крім того, акти виконаних робіт містять всі обов`язкові реквізити, встановлені чинним законодавством та жодним нормативно-правовим актом не передбачено відповідальність за можливі порушення трудового законодавства внаслідок порушення складання первинних господарських документів між особою та її контрагентом. 
В доповнені до апеляційної скарги, зокрема, зазначено, що виконавці (фізичні особи) за цивільно-правовими договорами самі настоювали на тому, щоб відносини між ними та ПП «Рада-Сервіз» оформлювались саме на підставі разових цивільно-правових угод, оскільки особи таким чином могли бути вільними в своїй діяльності. Разом з тим, в оскаржуваній постанові посадові особи відповідача фактично примушують позивача та фізичних осіб оформлювати свої відносини всупереч інтересів останніх, що є грубим порушенням конституційних прав сторін. 
В відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, тому відсутні підстави для скасування рішення суду.
Представник скаржника у судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу.
В судове засідання суду апеляційної інстанції представник відповідача не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неприбуття суду не повідомлені.
Відповідно до частини 2   статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України   неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Перевіривши рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом встановлено, що у період з 13.02.2019р. по 14.02.2019р. інспектором праці Головного управління Держпраці у Запорізькій області Буднік Оленою Анатоліївною (службове посвідчення №563) відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України, частини третьої статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пунктів 19, 31 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295, у присутності головного бухгалтера Притули Р.М. проведено інспекційне відвідування Приватного підприємства «Рада-Сервіз» за адресою м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.170А, кв.54.
Підставою для проведення інспекційного відвідування позивача стало повідомлення від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області вх. №3463-08 від 02.04.2018р. та №10115-08 від 29.08.2018р. про працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно - правовими договорами в одного роботодавця більше року та від 29.08.2018р. №10115-08 та від 28.01.2019р. №1211-08 про роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно - правових договорів.
За результатами інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №ЗП592/563/АВ від 14.02.2019р., який отримано бухгалтером Притулою Р.М. 14.02.2019р.
Так, в ході інспекційного відвідування було встановлено порушення вимог частини третьої статті 24 КЗпП України, а саме: 
- ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , прийняли на себе зобов`язання з виконання охорони території підприємства та підтримування її в належному стані, перевіряти наявність усіх замків, утримувати і охороняти охороняємий об`єкт, споруди та будівлі, підігрів води для миття робочих, приготування їжі для собак, підмітання сміття, листя, винесення сміття;
- ОСОБА_7 прийняла на себе зобов`язання з виконання одноразових доручень керівника; організування прийому відвідувачів, оперативний розгляд прохань і пропозицій працівників, приймає документи для підпису керівником, веде діловодство, приймає кореспонденцію, що надходить, передає й приймає інформацію по приймально-переговорним пристроям, слідкує за забезпеченням керівника і персоналу канцелярським приладдям, засобами організаційної техніки, здійснює роботу з підготовки засідань або нарад які проводяться керівником, веде і оформляє протоколи; приймає і передає телефонограми, записує при відсутності керівника прийняті повідомлення і доводе їх до відома керівника, організовує телефонні переговори керівника, отримує для керівника інформацію від робітників підрозділів, викликає їх за його дорученням;
- ОСОБА_8 прийняв на себе зобов`язання з виконання електрозварювальних робіт з ремонту обладнання на ПрАТ «Дніпроспецсталь»;
- ОСОБА_9 , ОСОБА_10 прийняли на себе зобов`язання з виконання слюсарних робіт з ремонту обладнання на ПрАТ «Дніпроспецсталь»;
- ОСОБА_11 прийняв на себе зобов`язання з виконання наладки інструменту;
- ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 прийняли на себе зобов`язання з виконання прибирання побутових приміщень, кабінетів, туалетів, протирання пилу з кришок столів, полиць, шафів, тумбочок, ручок дверей, підвіконь, висотою не більше 2 м, чищеня дзеркал і скляних поверхонь,допущені до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом директора ПП «Рада-Сервіз» та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, без укладення трудового договору, оформленого наказом директора ПП «Рада-Сервіз», встановлено 15 осіб.
На підставі акта від 14.02.2019р. № ЗП592/563/АВ інспектором праці Буднік Оленою Анатоліївною 19.02.2019р. складено припис №ЗП592/563/АВ/П про зобов`язання директора ПП «Рада-Сервіз» Дорофеєва М.Г. усунути виявлені порушення до 19.03.2019р. та надати письмове повідомлення із долученням копій первинних документів за підписом уповноваженої особи об`єкта відвідування до Головного управління Держпраці у Запорізькій області.
28.02.2019 року заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області Ганненком О.О. за результатами розгляду справи про накладення штрафу та на підставі акта інспекційного відвідування від 14.02.2019р. № ЗП592/563/АВ складено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗП592/563/АВ/П/ТД-1ФС, відповідно до якої на ПП «Рада-Сервіз» накладено штраф у розмірі 1877850,00 грн.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені адміністративного позову дійшов наступних висновків. Так, позивачем було залучено третіх осіб за договорами підряду для виконання ремонтних робіт, на які у ПП «Рада-Сервіз» є дозвіл виконувати роботи підвищеної небезпеки №841.14.23, який діє 10.11.2014 року по 10.11.2019 року, проте у фізичних осіб, залучених позивачем за цивільно-правовими договорами, відсутні дозволи на виконання зазначених робіт. Враховуючи наведене, суд першої інстанції вважав правомірним висновок відповідача, що за цивільно-правовими договорами, які укладені між фізичними особами та уповноваженою особою позивача, мають місце трудові відносини та в порушення ст. 24 КЗпП України, зазначені працівники фактично допущені до роботи без укладання трудового договору.
Колегія суддів з вказаними висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України   (надалі -   КЗпП України), державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року (надалі - Закон №877).
Дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, як зазначено в ч. 1 ст. 2 вказаного закону.
Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Статтею 259 КЗпП передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VІІІ внесені зміни до Закону України «Про місцеве самоврядування» (далі - Закон № 280) щодо повноважень виконавчих органів міських рад міст обласного значення в частині здійснення на відповідних територіях контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у порядку, встановленому законодавством.
За наслідками цих змін частиною 2 статті 17 Закону № 280 визначено, що органи місцевого самоврядування при здійсненні повноважень у сфері контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення можуть проводити перевірки на підприємствах, в установах та організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідної територіальної громади.
Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону № 280, органи місцевого самоврядування з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади можуть виступати з ініціативою щодо перевірок, організувати їх проведення, а при здійсненні повноважень у сфері контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення проводити перевірки на підприємствах, в установах та організаціях, що не перебувають у комунальній власності, а також фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Відповідно до ч. 3 ст. 34 Закону № 280, до відання виконавчих органів міських рад міст обласного значення та об`єднаних територіальних громад належать повноваження, у тому числі: з накладання штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у порядку, встановленому законодавством.
26.04.2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову про Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якою відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України затвердив Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю та Порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю. Цією Постановою КМУ   внесено зміни також до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. №509 (далі – Порядок №509) та у тому числі: розширено коло осіб, які мають повноваження з приводу притягнення винних осіб до відповідальності за порушення вимог законодавства про працю.
Пунктом 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017р. №295 (далі - Порядок №295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування) передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці:
- Держпраці та її територіальних органів;
- виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).
Пунктом 3 цього Порядку встановлено, що інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад, посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю; контрольні повноваження інспектора праці підтверджується службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці.
При цьому, приписами Порядку здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю, який визначає основні завдання та процедуру здійснення Держпраці та її територіальними органами державного нагляду за додержанням законодавства про працю, передбачено, що основною метою державного нагляду є виявлення порушень та недоліків під час здійснення виконавчими органами міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та центральними органами виконавчої влади повноважень, визначених відповідно частиною третьою статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»   та частиною другою статті 259 Кодексу законів про працю України.
Отже, при прийнятті зазначених змін до законодавства органи місцевого самоврядування набули необхідних повноважень в частині здійснення на відповідних територіях контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, а також отримали можливість притягувати до відповідальності суб`єктів господарювання, які використовують найману працю за порушення ними вимог законодавства про працю.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України(далі -КЗпП України).
Згідно з ч.1 ст. 1 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Частиною 1 ст. 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Відповідно до ст.24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За приписами ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Загальне визначення цивільно-правового договору міститься у статті 626 ЦК України, згідно частини першої якої договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1статті 627 ЦК України).
Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до частин 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо   законом   ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.
При цьому, за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами не робиться. Водночас відповідно до пункту «а» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію.
Основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від цивільно-правових є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06.03.2019 р. по справі №802/2066/16-а.
Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
Отже, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.
Дослідивши наявні в матеріалах справи цивільно-правові договори з вищевказаними особами, колегія суддів погоджується з позивачем, що вказані вище договори містять таку істотну ознаку, як ту, що виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підпадає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку.
Отже, виконавці за вищевказаними договорами не підпорядковувалися правилам внутрішньо-трудового розпорядку, надавали послуги на власний ризик, а кінцевою метою надання таких послуг було отримання певного матеріального блага (послуги) підприємством. 
Крім того, за результатами наданих за цими договорами про виконання робіт між виконавцями та позивачем складено акти здавання-приймання виконаних робіт, на підставі яких ПП «Рада-Сервіз» проводило розрахунки з виконавцями за надані послуги, утримуючи при цьому з останніх, в якості податкового агенту, податок з доходів фізичних осіб та військовий збір, а також перераховуючи за виконавців єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах встановлених чинним законодавством.  
Щодо висновків суду першої інстанції про те, що наданні акти здавання-приймання виконаних робіт не містять чіткого визначення обсягу наданих послуг (виконаних робіт), коли саме надані такі послуги (виконані роботи), крім того містять розбіжності в датах при співставленні з умовами укладених договорів, колегія суддів зазначає, що такі висновки є хибними, оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачено відповідальність за можливі порушення трудового законодавства внаслідок допущення деяких помилок при складанні первинних господарських документів між особою та її контрагентом, навіть якщо такі помилки допускалися, то, по-перше, такі помилки не є суттєвими, а, по-друге, це може бути розтлумачено як порушення Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а не трудового законодавства. 
Щодо позиції суду першої інстанції про відсутність у виконавців за договорами дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки, колегія суддів зазначає наступне.
Як слідує зі змісту спірної постанови, відповідач вважає, що хоча ПП «Рада-Сервіз» і має дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки, виконавці за договорами теж повинні мати зазначені дозволи, відсутність яких є порушення трудового законодавства. 
Однак, таке твердження відповідач ані в акті інспекційного відвідування, ані в спірній постанові жодним нормативно-правовим актом не обґрунтовує.
Разом з тим, приписами Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. №1107 передбачено видання дозволу на виконання робіт  підвищеної небезпеки або роботодавцеві або виробникові (постачальникові) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки (п.6 цього порядку), тобто видача таких дозволів окремо фізичній особі цим Порядком взагалі не передбачена. 
Також чинним законодавством не визначено обов`язку підприємства у разі залучення субпідрядників – фізичних осіб, оформлювати на них окремі дозволи на виконання робіт підвищеної небезпеки.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що у правовідносинах між позивачем та вказаними громадянами містяться ознаки характерні саме цивільно-правовим відносинам між роботодавцем та найманим працівником, встановлено визначений обсяг виконання робіт та її кінцевий результат, а тому відповідачем протиправно прийнято оскаржувану постанову та припис.
Крім того, суд також бере до уваги, що під час прийняття спірного припису та постанови відповідачем допущено процедурні порушення, зокрема, під час видання припису порушено строки його винесення, а саме: в порушення вимог п.23 Порядку №295, спірний припис складено не на наступний робочий день, після підписання акта інспекційного відвідування від 14.02.2019р., а на фактично на третій робочий день після його складання (19.02.2019р.), а спірна постанова винесена з порушенням порядку розгляду справи про порушення позивачем законодавства про працю, оскільки відповідачем у даному випадку не дотримано вимог пунктів 6 та 7 Порядку №509 та розглянуто справу без участі представника підприємства, щодо якої її порушено, незважаючи на те, що від нього надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду через хворобу директора ПП «Рада-Сервіз». 
При цьому, колегія суддів враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі №813/3415/18 (провадження №К/9901/5962/19), відповідно до якого органи Держпраці при розгляді справ про накладення значної суми штрафів на суб`єктів господарювання повинні вжити заходи щодо завчасного повідомлення таких суб`єктів, а у разі надходження обґрунтованих клопотань – відкладати їх розгляд.  
За приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Враховуючи встановлені обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Зважаючи на задоволення позовних вимог у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню на користь останнього відповідно до вимог ч.1 ст.139 КАС України шляхом стягнення їх з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань останнього. 
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Рада-Сервіз»  – задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року - скасувати.
Позов задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 28.02.2019 № ЗП592/563/АВ/П/ТД-1ФС.
Визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень від 19.02.2019 № ЗП592/563/АВ/П.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Запорізькій області на користь Приватного підприємства «Рада-Сервіз» судовий збір в розмірі 52827,50грн. (п`ятдесят дві тисячі вісімсот двадцять сім гривень п`ятдесят копійок).
Постанова набирає законної сили з 13.02.2020 та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      О.В. Головко