ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року
м. Харків

Справа № 629/1920/19
Провадження № 22-ц/818/116/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - судді Бровченка І.О., 
суддів: Кругової С.С., Маміної О.В., 
за участю секретаря - Прокопчук І.В., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - в.о. державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Мірошниченко Олени Миколаївни
треті особи: арбітражний керуючий Гриценко Ігор Іванович, ОСОБА_2 , 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 серпня 2019 року в складі судді Ткаченка О.А., 

встановив:

У квітні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача та третіх осіб, в якій просить зобов`язати державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Мірошниченко О.М. нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу майна на аукціоні від 04 грудня 2018 року в провадженні у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_2 у вигляді квартири АДРЕСА_1 у складі цілісного майнового комплексу ФОП ОСОБА_2 та видати свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні при продажі майна в провадженні у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_2 у вигляді цілісного майнового комплексу, а саме: квартири АДРЕСА_1 . 

Позовна заява мотивована тим, що у відповідності до протоколу проведення другого повторного аукціону від 04 грудня 2018 року він - ОСОБА_1 став переможцем та придбав майно, а саме цілісно-майновий комплекс ФОП ОСОБА_2 , до якого були включені наступні активи, належні банкруту: квартира АДРЕСА_1 ; корпоративні права у вигляді частки 100% у статутному капіталі ФГ «Любава-2015» (64641, Харківська область, Лозівський район, смт. Орілька, мікрорайон 2, буд.3, кв. 31, код ЄДРПОУ 39830422), за ціною 528862,61 грн. Дана сума коштів була сплачена у повному обсязі на ліквідаційний рахунок боржника, що підтверджується відповідними квитанціями. На підставі вказаного протоколу ним із арбітражним керуючим (ліквідатором) ФОП ОСОБА_2 було підписано відповідні договори купівлі-продажу та акти приймання-передавання. У зв`язку з цим він звернувся до державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Мірошниченко О.М. про видачу нотаріусом свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні, призначеного в рамках провадження у справі про банкрутство. Нотаріусом йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про придбання на аукціоні цілісного майнового комплексу ФОП ОСОБА_2 у складі: квартира АДРЕСА_1 та корпоративні права у вигляді частки 100% у статутному капіталі ФГ «Любава-2015» (64641, Харківська область, Лозівський район, смт. Орілька, мікрорайон 2, буд.3, кв.31, код ЄДРПОУ 39830422) і роз`яснено право на звернення до суду за захистом права власності, що стало підставою подання даного позову. Вважає, що дані дії державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Мірошниченко О.М. в частині відмови у видачі свідоцтва про придбання на аукціоні цілісного майнового комплексу ФОП ОСОБА_2 , а саме квартири АДРЕСА_1 не відповідають вимогам Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Цивільного кодексу України та Закону України «Про нотаріат».

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до в. о. державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Мірошниченко О.М., треті особи: арбітражний керуючий Гриценко І.І., ОСОБА_2 , про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Зобов`язано в.о. державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Мірошниченко О.М. нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу майна на аукціоні від 04 грудня 2018 року в провадженні у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_2 у вигляді квартири у складі цілісного майнового комплексу ФОП ОСОБА_2 та видати свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні при продажі майна в провадженні у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_2 у вигляді цілісного майнового комплексу.

До Харківського апеляційного суду ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволені позову. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам, на підставі яких державним виконавцем було відмовлено у реєстрації права власності.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про розгляд справи 05 серпня 2019 року. Спростовуючи доводи нотаріуса про відмову про неможливість проведення державної реєстрації права власності на квартиру, суд послався на те, що наявність іншого житла у батьків для проживання на момент продажу квартири на аукціоні не порушує, не звужує права дітей та є підставою для продажу вказаного нерухомого майна на аукціоні без наявності дозволу органу опіки та піклування. Суд не з`ясував всі обставини справи, не залучив до участі службу у справах дітей, яка б могла надати повну інформацію щодо умов проживання, зробити висновок щодо порушення/не порушення їхніх прав таким правочином. Зазначає, що 29 серпня 2019 року комісією у складі начальника служби у справа Лозівської РДА ОСОБА_3 , директора Лозівського районного соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ОСОБА_4 ., спеціаліста сектору служби у справах дітей Лозівської РДА Литвинової В.В. було проведено обстеження будинку АДРЕСА_2 , за результатом обстеження складено Акт, якого комісія дійшла висновку, що у зв`язку з відсутністю санітарно-гігієнічних умов, опалення, загрозою травматизму на час проживання дітей у будинку не можливе. При цьому, згідно відповіді Служби у справах дітей Лозівської Харківської області від 29 серпня 2019 року за вих. № 12-47/701, арбітражний керуючий Гриценко 1.1, неодноразово звертався до Служби протягом і серпня 2018 року із листами щодо надання згоди на реалізацію квартири АДРЕСА_1 та надання житла для відселення двох дітей зареєстровані за вищевказаною адресою. Вказане питання розглядалося також на засіданні комісії з питань захисту прав дітей райдержадміністрації. Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 , не надавався. Також, суд послався на правову позицію, висловлену в рішенні Верховного Суду від 05 березня 2018 року у справі № 343/774/15-ц, яка не підлягає застосуванню в цьому випадку, оскільки предметом позову у справі № 343/774/15-ц було визнання недійсним іпотечного договору, щодо чого, Верховний Суд зазначив: «порушення кредитором умов кредитних договорів та у зв`язку з цим звернення банком стягнення на передане в іпотеку будинковолодіння - імовірні, проте імовірність виникнення такої ситуації в майбутньому не може слугувати достатньою підставою для висновку про необхідність захисту шляхом визнання нікчемним іпотечного договору, примарного права малолітнього (колись) позивача на збереження саме цього нерухомого майна як місця його проживання». Тобто сам по собі факт укладення іпотечного договору не свідчить про порушення прав дитини, оскільки наявність іпотеки не позбавляє її можливості володіти та користуватися житлом. У даній справі мова йде про перехід права власності до іншої особи, позбавлення дітей місця проживання, їх виселення та зняття з реєстрації, що є не ймовірним порушенням прав в майбутньому, а реальним порушенням їхніх прав в теперішньому часі. Крім того, суд у рішенні послався на існування ухвали Господарського суду Харківської області від 12 липня 2019 про відмову у задоволенні заяви представника ФОП ОСОБА_2 про визнання недійсними результатів другого повторного аукціону з продажу майна банкрута, однак залишив поза увагою ту обставину, що вказане рішення не набрало законної сили і на теперішній час оскаржується в апеляційному порядку. Поза увагою суду залишилось, що орган опіки та піклування, який повідомлявся про реалізацію ліквідаційної маси банкрута, до якої входить квартира право користування якою мають двоє дітей, має прийняти рішення про надання дозволу або відмови в наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, в якому мають право користування діти, з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження цього майна. Таким чином, при винесенні оскаржуваного рішення суд не з`ясував належним чином всі обставини справи та зробив висновки за відсутності будь-яких підтверджуючих доказів, чим порушив вимоги ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства».

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до в.о. державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Мірошниченко О.М., треті особи: арбітражний керуючий Гриценко І.І., ОСОБА_2 , про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року закінчено підготовку апеляційного розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до в. о. державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Мірошниченко О.М., треті особи: арбітражний керуючий Гриценко І.І., ОСОБА_2 , про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.

Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного суду на 10 год 40 хв 19 листопада 2019 року.

11 листопада 219 року арбітражним керуючим Гриценко І.І. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 . Зазначає, що формування ліквідаційної маси було проведено відповідно до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Наявність іншого житла у батьків для проживання дітей не порушує права дітей та є підставою для продажу нерухомого майна аукціону без дозволу органу опіки та піклування. Посилається на постанову Верховного Суду від 05 березня 2018 року.

18 листопада 2019 року ОСОБА_1 подано правову позицію по справі, в якій враховуючи обставини, зазначені в позовній заяві, просив залишити рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 серпня 2019 року без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 6 грудня 2017 року № 925 «Деякі питання удосконалення механізмів захисту речових прав на земельні ділянки», затверджені зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Порядок), згідно з якими спрощена процедура державної реєстрації прав на земельну ділянку та державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 року, у разі втрати чи пошкодження правовстановлюючих документів. Нова редакція пункту 53 Порядку, встановлює, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, права власності на об`єкт нерухомого майна, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно використовуються відомості з Державного земельного кадастру або Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, та паперовий носій інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), а отже, для встановлення права власності на квартиру достатньо відомостей Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, які на теперішній час до нього внесені та під час продажу підтверджуються відповідною Інформаційною довідкою. Щодо відсутності згоди дружини ОСОБА_2 на укладення договору купівлі-продажу, суд зазначив, що арбітражний керуючий проводить ліквідаційну процедуру суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця, до ліквідаційної маси якого входить все майно фізичної особи, крім обмежень встановлених ч.8 ст.90 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Дані правовідносини врегульовані нормами спеціального закону - «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а тому вказана нотаріусом норма СК України не може застосовуватися під час реалізації майна, включеного до складу ліквідаційної маси боржника. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 21 грудня 2018 року за дружиною ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , яка є матір`ю двох його неповнолітніх дітей, зареєстровано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Степанчук О.Ю. 26 липня 2017 року. Отже, наявність іншого житла у батьків для проживання дітей на момент продажу вказаної квартири на аукціоні не порушує, не звужує права таких дітей та є підставою для продажу вказаного нерухомого майна аукціону без наявності дозволу органу опіки та піклування. Згідно відповіді Служби у справах дітей Харківської обласної державної адміністрації від 19 жовтня 2018 року №01- 42/3012, служба не вбачає підстав для звернення арбітражного керуючого за дозволом на включення майна до ліквідної маси та реалізації майна на прилюдних торгах. Викладене узгоджується з постановою Верховного суду № 343/774/15-ц від 05 березня 2018 року.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що постановою Господарського суду Харківської області від 22 листопада 2016 року по справі № 922/3059/16 визнано банкрутом фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , код ІПН НОМЕР_1 ) та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Гриценка І.І. (а.с.26-30).

23 листопада 2016 року за № 37673 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України розміщено оголошення про порушення справи про банкрутство ФОП ОСОБА_2 .

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07 червня 2018 року було сформовано новий склад ліквідаційної маси банкрута, до якого були включені наступні активи, належні банкруту: квартира АДРЕСА_1 ; майнові права у статутному капіталі ФГ «Любава-2015» (64641, Харківська область, Лозівський район, смт. Орілька, мікрорайон 2, буд. 3, кв. 31, код ЄДРПОУ 39830422) (а.с.39-45).

Відповідно до протоколу Центральної універсальної біржі м. Полтава про результати проведення торгів з продажу майна ФОП ОСОБА_2 від 04 грудня 2018 року позивач ОСОБА_1 став переможцем торгів та придбав майно, а саме цілісний майновий комплекс ФОП ОСОБА_2 , до складу якого були включені наступні активи, належні банкруту: квартира АДРЕСА_1 ; корпоративні права у вигляді частки у розмірі 100% статутного капіталу ФГ «Любава-2015» (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ 39830422), за ціною 528862,61 грн. Дана сума коштів була сплачена позивачем у повному обсязі на ліквідаційний рахунок боржника, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.17-18,48,49).

Представником боржника ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_6 було оскаржено до суду результати другого повторного аукціону з продажу майна ФОП ОСОБА_2 , проведеного 04 грудня 2018 року Центральною універсальною біржею м.Полтава. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12 липня 2019 року в задоволенні заяви представника банкрута Розумної О.О., про визнання недійсними результатів другого повторного аукціону з продажу майна ФОП ОСОБА_2 від 04 грудня 2018 року, відмовлено.

Після оформлення результатів вищезазначеного аукціону між ліквідатором Гриценком І . І . та переможцем аукціону ОСОБА_1 04 грудня 2018 року були підписані договір купівлі-продажу майна на аукціоні та акт прийому-передачі права на нерухоме майно, а саме квартири АДРЕСА_1 . (17-18,19-20).

Згідно норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в.о. державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Мірошниченко О.М. було передано відповідні документи для оформлення результатів аукціону і видачу свідоцтва придбання нерухомого майна з публічних торгів.

Постановою в.о. державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Мірошниченко О.М. від 17 грудня 2018 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні на цілісний майновий комплекс ФОП ОСОБА_2 у складі: квартири АДРЕСА_1 , та на частку у статутному капіталі ФГ «Любава-2015» (код ЄДРПОУ 39830422) (а.с.21-25).

В обґрунтування постанови нотаріусом зазначено, що представником ОСОБА_1 не були надані документ, що підтверджує право власності на квартиру, а саме договір купівлі-продажу, посвідчений 09 липня 2004 року приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області; згода дружини відчужувача та набувача на укладання договору купівлі-продажу. Крім того зазначено, що з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною, нотаріусу подається відповідна заява відчужувача. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування. Також зазначено, що оскільки єдиний майновий комплекс є складною річчю (нерухомим майном), при проведенні державної реєстрації права власності на підприємство, як єдиний майновий комплекс, подаються документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності щодо кожного об`єкта нерухомого майна, що входить до складу єдиного майнового комплексу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що не був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, повістка про виклик в судове засідання, призначене на 05 серпня 2019 року отримана ОСОБА_2 лише 14 серпня 2019 року, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту «Укрпошта».

Згідно з ч. 3, ч. 5 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

З матеріалів справи вбачається, що судова повістка про виклик у судове засідання, яке призначене на 05 серпня 2019 року вручена ОСОБА_2 14 серпня 2019 року, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайт «Укрпошта» про рух поштового відправлення № 6460205297920. (а.с. 149-150 том 2).

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно з п.1 ст. 43 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» майно, яке підлягає реалізації у ліквідаційній процедурі, оцінюється ліквідатором. Початковою вартістю цілісного майнового комплексу є сукупність визнаних у встановленому цим Законом порядку вимог кредиторів.

Відповідно до п. 1 ст. 44 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» після проведення інвентаризації та оцінки майна ліквідатор здійснює продаж майна банкрута такими способами: проведення аукціону; продаж безпосередньо юридичній або фізичній особі. Вибір способів продажу активів здійснюється ліквідатором з метою забезпечення його відчуження за найвищою ціною.

Згідно з п. 5 ст. 44 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатор здійснює продаж майна боржника у вигляді цілісного майнового комплексу. У разі якщо продати майно боржника у вигляді цілісного майнового комплексу не вдалося, ліквідатор здійснює продаж майна боржника частинами.

У відповідності до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» продаж майна боржника в провадженні у справі про банкрутство здійснюється в порядку, встановленому цим Законом, шляхом проведення торгів у формі аукціону, за винятком майна, продаж якого відповідно до законодавства України здійснюється шляхом проведення закритих торгів.

Частиною 10 статті 91 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що продажу підлягає все майно фізичної особи, за винятком майна, що не включається до складу ліквідаційної маси, якщо інше не передбачено цим Законом.

У відповідності до ч. 1, 2, 4 ст. 50 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» продаж майна на аукціоні оформлюється договором купівлі-продажу, який укладається власником майна чи замовником аукціону з переможцем торгів. Обов`язковими умовами договору купівлі-продажу майна є: відомості про майно, його склад, характеристика; ціна продажу майна; порядок і строк передачі майна покупцю; відомості про наявність або про відсутність обтяжень стосовно майна; інші умови, передбачені законодавством України. Укладений на аукціоні договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» придбана на аукціоні рухома річ, майнове право передається, а право вимоги відступається покупцю після повної сплати запропонованої ним ціни.

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передача майна замовником аукціону і прийняття його покупцем здійснюється за передавальним актом, що підписується сторонами і оформлюється відповідно до законодавства. В акті про передання права власності на куплене нерухоме майно зазначаються: ім`я (назва) та місце проживання (місцезнаходження) продавця та покупця, а також організатора аукціону; відомості про продане нерухоме майно; адреса веб-сторінки, на якій розміщено відомості про проведення аукціону. Акт про передання права власності на куплене нерухоме майно разом із протоколом про проведення аукціону не пізніше трьох робочих днів після повної сплати переможцем запропонованої ним ціни передається нотаріусу, а копії акта не пізніше наступного дня разом із відомостями про нотаріуса надсилаються (вручаються) покупцю, замовнику аукціону та продавцю. За невчасне передання акта нотаріусу організатор торгів сплачує покупцю пеню у розмірі 0,5 відсотка на день від ціни продажу за період прострочення. Нотаріус видає покупцю свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні в порядку, встановленому законом. Послуги нотаріуса оплачує організатор аукціону.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Статтею 34 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріуси вчиняють, зокрема, таку нотаріальну дію, як видачу свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів).

У відповідності до п.п. 4.1,4.2,4.3,4.4 глави 12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, якими врегульовано порядок видачі нотаріусом свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні при продажі майна в провадженні у справі про банкрутство, визначено наступне:

Придбання нерухомого майна на аукціоні при його продажі в провадженні у справі про банкрутство оформлюється нотаріусом відповідно до статті 75 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» за місцезнаходженням такого майна шляхом видачі набувачу відповідного свідоцтва за умови надання договору купівлі-продажу, оформленого відповідно до статті 50 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Свідоцтво про придбання майна на аукціоні видається нотаріусом на підставі акта про передання права власності на придбане майно, що підписується сторонами, та протоколу про проведення аукціону, складеного організатором аукціону.

В акті про передання права власності на куплене нерухоме майно має бути зазначено: ім`я (назва) та місце проживання (місцезнаходження) продавця та покупця, а також організатора аукціону; відомості про продане нерухоме майно; електронну адресу веб-сторінки, на якій розміщено відомості про проведення аукціону. 

В протоколі про проведення аукціону має бути зазначено: майно, що запропоноване для продажу, його склад; кількість учасників аукціону; початкову вартість; ціну, запропоновану переможцем аукціону, або відомості про те, що аукціон закінчився без визначення переможця; ціну або частину ціни, сплачену переможцем; найменування і місцезнаходження (для юридичної особи), прізвище, ім`я, по батькові і місце проживання (для фізичної особи) переможця торгів; електронну адресу сторінки веб-сайту, на якій розміщено відомості про проведення аукціону; номер банківського рахунку, на який мають бути перераховані кошти за придбане майно; інші відомості, передбачені законодавством України.

До протоколу обов`язково має бути доданий засвідчений організатором текст договору, вказаний в оголошенні про проведення аукціону.

Як свідчать матеріали справи, постановою в.о. державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Мірошниченко О.М. від 17 грудня 2018 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні на цілісний майновий комплекс ФОП ОСОБА_2 у складі: квартири АДРЕСА_1 , та на частку у статутному капіталі ФГ «Любава-2015» (код ЄДРПОУ 39830422).

В обґрунтування постанови нотаріусом зазначено, що представником ОСОБА_1 не були надані документ, що підтверджує право власності на квартиру, а саме договір купівлі-продажу, посвідчений 09 липня 2004 року приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області; згода дружини відчужувача та набувача на укладання договору купівлі-продажу. Крім того зазначено, що з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною, нотаріусу подається відповідна заява відчужувача. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування. Також зазначено, що оскільки єдиний майновий комплекс є складною річчю (нерухомим майном), при проведенні державної реєстрації права власності на підприємство, як єдиний майновий комплекс, подаються документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності щодо кожного об`єкта нерухомого майна, що входить до складу єдиного майнового комплексу. Нотаріусом у постанові про відмову у видачі свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоніткож зазначено про невідповідність наданих документів поняттю "єдиного майнового комплексу". 

Крі того, відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

За змістом ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону.

З аналізу вказаних норм законодавцем наголошується, які саме правочини, що вчиняються батьками (усиновлювачами) потребують дозволу органу опіки та піклування на укладення договору.

Статтею 180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину, а саме, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Саме батьки, батько та мати повинні забезпечити житлом для проживання дітей. 

Посилаючись на правовий висновок Верховного Суду від 05 березня 2018 року суд першої інстанції не врахував, що в даній постанові суд вказав на те, що проживаючи без відповідної реєстрації в цьому будинку з батьками, позивач набув права користування цим житлом як член сім`ї власника відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігає це право протягом часу перебування будинковолодіння в іпотеці, дійшов обґрунтованого висновку, що порушення умов кредитних договорів та у зв`язку з цим звернення банком стягнення на передане в іпотеку будинковолодіння - імовірні, проте імовірність виникнення такої ситуації в майбутньому не може слугувати достатньою підставою для висновку про необхідність захисту шляхом визнання нікчемним іпотечного договору, примарного права малолітнього (колись) позивача на збереження саме цього нерухомого майна як місця його проживання, таким чином, суд дійшов обгрунтованого висновку, що при укладенні договору іпотеки будинковолодіння батько позивача не зловживав своїми правами щодо своїх малолітніх дітей, оскільки діти не були власниками чи співвласниками предмета іпотеки, не були в ньому зареєстровані, тому і попередньої згоди органу опіки та піклування для передачі цього майна в іпотеку не вимагалося. 

За таких обставин суд зазначив, що факт укладення іпотечного договору не свідчить про порушення прав дитини, оскільки наявність іпотеки не позбавляє її можливості володіти та користуватися житлом. Таким чином, зважаючи на обставини у даній справі, така правова позиція висловлена судом за інших правовідносин.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування.

Поза увагою суду залишилось, що орган опіки та піклування, який повідомлявся про реалізацію ліквідаційної маси банкрута, до якої входить квартира право користування якою мають двоє дітей, має прийняти рішення про надання дозволу або відмови в наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, в якому мають право користування діти, з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження цього майна

Таким чином, дії в.о. державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Мірошниченко О.М. при винесенні постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 грудня 2018 року є правомірними та відповідали вимогам наведених вище норм чинного законодавства.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. (Ст. 15 ЦК України).

Водночас суд зауважує, що під час розгляду справи судом першої інстанції не врахованого наступних норм матеріального права.

Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Право на судовий захист є конституційним. Гарантоване Конституцією України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обгрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право - конкретизоване у законах України.

У статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках .

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Такими, зокрема є: 1)визнання права; 2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором .

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретим способом захисту свого права, який визначається законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Порушене право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Однак обраний позивачем спосіб захисту права сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Так, в п. 75 рішення від 05 квітня 2005 року у справі "Афанасьєв проти України" (заява № 38722/02) ЄСПЛ зазначив, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним", як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладено діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, суд першої інстанції всупереч наведеним нормам матеріального права, помилково вважаючи належним обраний позивачем спосіб захисту його прав, дійшов висновку про задоволення позову та зобов`язав в.о. державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Мірошниченко О.М. нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу майна на аукціоні від 04 грудня 2018 року в провадженні у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_2 у вигляді квартири АДРЕСА_1 у складі цілісного майнового комплексу ФОП ОСОБА_2 та видати свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні при продажі майна в провадженні у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_2 у вигляді цілісного майнового комплексу, а саме: квартири АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що судовий захист права, яке позивач вважає порушеним, не відбувся у належний спосіб.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

За таких обставин рішення суду не може вважатись законним і обґрунтованим, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, прийняти нову постанову, в задоволенні позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат здійснюється на підставі ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з відмовою в задоволенні позову, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2294, 40 грн у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції. 

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. 

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 серпня 2019 року скасувати. 

У задоволенні позову  ОСОБА_1 до в.о. державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Мірошниченко Олени Миколаївни, треті особи: арбітражний керуючий Гриценко Ігор Іванович, Довженко Олександр Сергійович, про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити. 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2294, 40 грн у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках передбачених статтею 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повний текст судового рішення складено 03 березня 2020 року.

Головуючий -                                                                І.О. Бровченко

Судді :                                                                         С.С. Кругова 

                                                                               О.В. Маміна