Ухвала
 
01 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 205/5951/18
провадження № 61-5314ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Рябчук Святослав Володимирович, на рішення Ленінського районного суду  м. Дніпропетровська від 12 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Новокодацький відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01 жовтня 2013 року до 01 вересня 2017 року в розмірі 246 706,62 грн.
 
Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі починаючи з 15 квітня 1995 року, який розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2013 року. В період шлюбу у сторін народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2013 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08 листопада              2012 року, і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач нерегулярно та не у повному обсязі сплачує аліменти, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 31 серпня 2017 року становить 38 863,70 грн. Враховуючи наведене, позивач просила позов задовольнити.
 
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська рішенням від 12 липня 2019 року позов задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 19 222 грн. В решті позову відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат. 
 
Дніпровський апеляційний суд постановою від 19 лютого 2019 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2019 року змінив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 38 863,70 грн. В іншій частині рішення суду залишив без змін.
 
17 березня 2020 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Рябчук С. В.,  подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Ленінського районного суду  м. Дніпропетровська від 12 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
 
Предметом позову у цій справі є стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.   
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Верховний Суд також врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Зазначення у постанові Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки справа є малозначною, а тому ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають. 
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 3 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Рябчук Святослав Володимирович, на рішення Ленінського районного суду  м. Дніпропетровська від 12 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Новокодацький відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                          Є. В. Коротенко
            
                                                                                                                      В. П. Курило