Справа № 346/3511/18 
Провадження № 22-ц/4808/631/20 
Головуючий у 1 інстанції П`ятковський В.І. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.
суддів:                        Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.
за участю секретаря        Петріва Д.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене суддею П`ятковським В.І. 19 лютого 2020 року в м. Коломия, повний текст якого виготовлено 26 лютого 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Коломийський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, про встановлення батьківства,
в с т а н о в и в:
У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Коломийський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, про встановлення батьківства.
Свій позов мотивує тим, що 19.10.2002 року вони з відповідачем зареєстрували церковний шлюб та стали проживати однією сім`єю в будинку батьків відповідача. За проханням відповідача реєстрацію шлюбу в органах РАЦС не проводили.
Після церковного одруження позивач завагітніла та захворіла на ревматоїдний артрит. Дізнавшись про хворобу, відповідач вагітною вигнав її з будинку і вони стали проживати окремо.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 . У зв`язку з тим, що дитина народилась не в зареєстрованому шлюбі, а відповідач відмовився у добровільному порядку подавати заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, дані про батька в свідоцтві про народження дитини зазначено зі слів матері згідно ч. 1 ст. 135 СК України.
Своє батьківство ОСОБА_1 заперечує.
У квітні 2018 року про вказані обставини довідалася і донька, а тому позивач вирішила в інтересах дитини звернутися до суду із даним позовом.
Просила позов задовольнити, визнати батьківство ОСОБА_1 щодо ОСОБА_3 .
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 19 лютого 2020 року позов задоволено. Визнано батьківство ОСОБА_1 щодо ОСОБА_3 , матір`ю якої є ОСОБА_2 Зобов`язано Коломийський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області внести зміни до актового запису №1 від 02.01.2004 року про народження ОСОБА_3 , зазначивши батьком ОСОБА_1 та змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 ».
Додатковим рішенням Коломийського міськрайонного суду від 9 квітня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 704,80 грн. судового збору, 6388,80 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 7614,00 грн. витрат на проведення молекулярно-генетичної експертизи.
Не погоджуючись із рішенням Коломийського міськрайонного суду від 19 лютого 2020 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає його таким, що прийняте за неповного з`ясування обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Зазначає, що суд першої інстанції не встановив періоду, протягом якого він з позивачем проживав однією сім`єю. Так, шлюбні відносини між ними були припинені ще до 1 січня 2003 року, у зв`язку з чим він не може бути батьком ОСОБА_3 .
Також вказує, що при розгляді даної справи суд повинен застосовувати норми Кодексу про шлюб та сім`ю, а саме ч. 3 ст. 53 даного Кодексу, яка передбачає, що при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини та відповідачем до народження дитини, абр спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.
Проте судом в оскаржуваному рішенні не зазначено жодного доказу, який би достовірно підтвердив визнання ОСОБА_1 батьківства відносно дитини позивача, як і жодного доказу на підтвердження спільного виховання чи утримання сторонами дитини ОСОБА_3 .
Що стосується Висновку експерта №10/307 від 10.06.2019 року, згідно якого ймовірність того, що він являється біологічним батьком ОСОБА_3 складає 99,9999%, то зазначає, що у нього наявні сумніви щодо його правильності, через що він особисто замовив проведення повторної експертизи, за результатами якої вірогідність його батьківства становить 0%.
Вважає, що наведене дає підстави для обґрунтованого сумніву у Висновку експерта №10/307 від 10.06.2019 року та призначення додаткової генетичної експертизи, про що ним було заявлено клопотання. Крім того, зразки, по яких була проведена експертиза, є в матеріалах справи, що сприяло б проведенню повторної генетичної експертизи. Однак, суд відмовив у задоволенні клопотання про її проведення, що на його думку обмежує його право на справедливий та неупереджений розгляд справи.
На підставі наведеного просить скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду від 19 лютого 2020 року та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову, задовольнити подані клопотання про проведення молекулярно-генетичних експертиз.
Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим. Зазначає, що твердження апелянта щодо невстановлення судом періоду, протягом якого сторони проживали разом, спростовується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, медичними довідками та виписками. У серпні 2003 року відповідач, дізнавшись про хворобу позивача, вигнав її з будинку його батьків, де вони проживали разом, отже сторони вели спільне господарство, проживали разом до серпня 2003 року. Щодо відмови суду у проведенні додаткової експертизи, яка, на думку апелянта, порушує його права і позбавляє його можливості використати цей результат як доказ, то вважає, що таке клопотання разом з численними клопотаннями про відкладення розгляду справи було зловживанням процесуальними правами та спробою затягування розгляду справи. Зазначає, що судом 4 березня 2019 року за погодженням із сторонами суд визначив конкретну експертну установу та призначив судову молекулярно-генетичну експертизу по справі, яку було проведено відповідно до ЗУ «Про судову експертизу», Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень. Що ж стосується результатів аналізу ДНК ТОВ «МАМА ПАПА», то вважає, що відповідач свідомо та умисно надав експертам біологічні матеріали ДНК профілю невідомого походження, а з даних його результату вбачається, що він надається заявнику виключно для його особистої інформації, не має юридичної сили та виготовлений у невідповідності до вимог законодавства, які регламентують здійснення судових експертиз. З огляду на наведене просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
В судовому засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали з мотивів, наведених у ній.
Позивач та представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду залишити без змін.
Представник третьої особи - Коломийського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позовні вимоги та ухвалюючи рішення про визнання батьківства ОСОБА_1 щодо ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якої є ОСОБА_2 та зобов`язання внести зміни до актового запису про народження дитини, суд першої інстанції виходив з того, що зібрані по справі докази в їх сукупності свідчать про те, що відповідач є біологічним батьком дитини позивача ОСОБА_3 .
Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_3 року в церкві «Введення в храм Пресвятої Богородиці» Отинійського деканату Коломийської єпархії Української православної церкви Київського патріархату між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено церковний шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про таїнство шлюбу від 19.10.2002 року та фотографіями із церемонії (а.с. 18-23), після чого певний час вони проживали однією сім`єю у будинку батьків відповідача у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу в органах РАЦС.
Вказані обставини сторонами не заперечувалися.
Крім того судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_2 народила дитину ОСОБА_3 , батьком якої згідно копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 02.01.2004 року, виданого Отинійською селищною радою Коломийського району Івано-Франківської області записано « ОСОБА_1 » (а.с. 12).
Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №00008698381 від 03.02.2011 року відомості про батька в актовому записі Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області №1 від 02.01.2004 року записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини - за її вказівкою) (а.с. 13).
Частиною 1 ст. 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 роз`яснено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК (2947-14), істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС (2006-07), суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року , необхідно застосовувати відповідні норми КпШС (2006-07), беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.
Відповідно до ст. 51 КпШС України взаємні права та обов`язки батьків і дітей грунтуються на походженні дітей, засвідченому у встановленому законом порядку.
Статтею 53 КпШС України було передбачено, що походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, згідно зі статтею 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу.
У постанові від 11.12.2019 року у справі №201/3963/16-ц Верховний Суд зазначив, що частина третя статті 53 КпШС України не обмежує коло доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.
Як вбачається з викопіровок паспортів громадян України позивача та відповідача, відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання в Івано-Франківській області від 31.07.2018 року на запит суду ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7-9, 35), ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 (а.с. 5-6).
Згідно копії Медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_2 її місцем проживання вказано АДРЕСА_1 , тобто місце реєстрації чоловіка (а.с. 10), а згідно копії Дородового патронажу (вагітність 32 тижні) чоловік - ОСОБА_1 (а.с. 14).
Згідно відповіді на адвокатський запит Комунального некомерційного підприємства «Отинійська районна лікарня» Коломийської районної ради від 09.04.2020 року №101 06.08.2003 року був зафіксований факт виїзду автомобіля швидкої медичної допомоги в 18 год. 15 хв. за адресою: АДРЕСА_1 до хворої (вагітної жінки) ОСОБА_2. 1978 р.н. Д/з вагітність І, 27 тижнів. Нефропатія вагітних. Ревматизм (а.с. 202-205).
Наведене спростовує твердження сторони відповідача про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинили спільне проживання ще до 01.01.2003 року.
Крім того, ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 04.03.2019 року за погодженням із сторонами було призначено по справі судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи існує кровна спорідненість як батька ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає з матір`ю ОСОБА_2 ; чи є ОСОБА_1 біологічним батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .? Проведення експертизи доручено Львівському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (а.с. 64).
Згідно Висновку експерта №10/307 від 10.06.2019 року, складеного на виконання даної ухвали суду старшим судовим експертом сектору молекулярно-генетичних досліджень відділу біологічних досліджень та обліку Львівського НДЕКЦ МВС України Флис Х.З. , ДНК-профіль дитини - ОСОБА_3 містить лише ті генетичні ознаки (алелі), які визначені в ДНК-профілях ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджує біологічне батьківство останнього відносно дитини. Таким чином, ОСОБА_1 може бути біологічним батьком дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічною матір`ю якої є ОСОБА_2 . Ймовірність даної події складає 99,9999% (а.с. 71-81).
Відповідно до статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Докази мають бути належними, тобто такими, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК); допустимими, тобто одержаними з дотриманням встановленого порядку, а обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78); достовірними, а саме на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79) та достатніми, тобто які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК).
При цьому питання про достатність доказів має вирішуватись з урахуванням характеру спору, його важливості для кожної сторони, а також передбачуваних наслідків ухвалення судового рішення по суті спору.
Статтею 51 Конституції України, ч.ч. 2-3 ст. 5 СК передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Особливу увагу питанню дотримання інтересів дитини при розгляді справ про оспорення (встановлення) батьківства приділяє і Європейський Суд з прав людини (далі Європейський суд).
Так, ЄСПЛ зазначив, що у відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява №3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).
У справі Калачова проти Російської Федерації ЄСПЛ зауважив, що встановлення батьківства доньки заявника є питанням, яке стосується «приватного життя» заявника, яка несе повну відповідальність за свою малолітню доньку. Встановлення біологічного батька, окрім його фінансових та емоційний цілей, також може представляти важливість з точки зору соціального статусу заявника, історії хвороби її сім`ї та сплетіння прав та обов`язків між біологічним батьком, біологічною матір`ю та дитиною... На сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (№3451/05, §34, п. 29, від 07.05.2009 року).
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Унесення змін до актового запису про народження передбачений Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5.
Відповідно до пункту 2.13.1 зазначених Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є в тому числі і рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.
Згідно з пукнтом 2.16.4 цих Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами підтверджується факт спільного проживання матері та батька дитини й ведення ними спільного господарства до народження дитини, а установивши також, що відповідно до Висновку експерта №10/307 від 10.06.2019 року, складеного на виконання ухвали суду ОСОБА_1 може бути біологічним батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічною матір`ю якої є ОСОБА_2 з ймовірністю 99,9999%, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для встановлення батьківства відповідача відносно дитини ОСОБА_3 та внесення змін до актового запису про її народження.
Сумнівів у правильності висновку експерта не встановлено, а відповідач не довів, що висновок є недостатньо обґрунтований чи суперечить іншим матеріалам справи, чи істотно порушені норми процесуального права, які регламентують призначення і проведення експертизи.
Що стосується посилань ОСОБА_1 на те, що з долучених ним до матеріалів справи результатів аналізу Медико-генетичного центру «МАМА ПАПА» ймовірність його батьківства щодо дитини ОСОБА_3 становить 0%, то, як зазначено в результаті, такий проводився в об`ємі, визначеному замовником. Дослідження за умовами замовлення є непроцесуальним, а тому не підпадає під дію та не передбачає повної відповідності нормам законодавства, які регламентують проведення судових експертиз (а.с. 140).
Крім того, як вбачається з відповіді на адвокатський запит Медико-генетичного центру «МАМА ПАПА» №581 від 13.04.2020 року, матеріалами, що були надані замовником аналізу ( ОСОБА_1 ) були від передбаченого батька - мазки з ротової порожнини, від дитини - волосся з фолікулами. Результат, який був отриманий замовником, має використовуватися для особистого користування і має обмежену дію в судовому розгляді, оскільки донори зразків не визначені та не ідентифіковані.
При цьому факт надання матеріалів дитини ОСОБА_3 для проведення даного дослідження стороною позивача підтверджено не було, а сторона відповідача походження таких не пояснила.
Мотиви відхилення клопотань апелянта про призначення додаткової та повторної судових молекулярно-генетичних експертиз обґрунтовано судом апеляційної інстанції в ухвалі суду від 01.06.2020 року.
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки.
Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Коломийського міськрайонного суду від 19 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 4 червня 2020 року.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        Г.П. Мелінишин
                                                                       О.В. Пнівчук