УХВАЛА
 
19 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 757/76070/17-ц
провадження № 61-1575св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Кузнєцова В. О., 
суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 ,
відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», Приватне акціонерне товариство «Запорізький електровозоремонтний завод», 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року, прийняту колегією у складі суддів: Поліщук Н. В., Андрієнко А. М., Соколової В. В., 
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця»), Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод» (далі - ПрАТ  «Запорізький електровозоремонтний завод») про визнання незаконним та скасування рішення про дострокове припинення дії контракту, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позову зазначив, що 16 листопада 2017 року ПАТ «Українська залізниця», яке є акціонером ПрАТ  «Запорізький електровозоремонтний завод», прийняло рішення № 96-3/69-11, яким достроково припинило дію укладеного між ним і ПрАТ  «Запорізький електровозоремонтний завод» контракту від 30 травня 2017 року. Підставою припинення трудового договору визначено пункт 8 частини першої статті 36 КЗпП України - підстави, передбачені контрактом.
Вважає таке рішення незаконним, так як у ньому не зазначено конкретні підстави для розірвання контракту та обов`язки, які він не виконав.
Крім того, його звільнено у період тимчасової непрацездатності, що суперечить вимогам частини третьої статті 40 КЗпП України. 
За таких обставин ОСОБА_1 просив:
-       визнати незаконним та скасувати рішення ПАТ «Українська залізниця» від 16 листопада 2017 року № 96-3/69-11 в частині дострокового припинення його повноважень голови правління ПрАТ  «Запорізький електровозоремонтний завод» та припинення дії контракту;
-       поновити його на роботі на посаді голови правління ПрАТ  «Запорізький електровозоремонтний завод» з 16 листопада 2017 року;
-       стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. 
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 1 серпня 2018 року, ухваленим у складі судді Матійчук Г. О., позов задоволено.
Визнано незаконним та скасовано рішення ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» від 16 листопада 2017 року № 69-3/69-11 в частині дострокового припинення повноважень голови правління ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод»  ОСОБА_2. та дострокового припинення дії контракту від 30 травня 2017 року № 79-3/1-1, укладеного між ним і ПАТ «Українська залізниця».
Поновлено ОСОБА_2 на посаді голови правління ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» з 17 листопада 2017 року.
Стягнено з ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» на користь  ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 872 028,99 гривень.
Допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення  ОСОБА_2 на посаді голови правління ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» з 17 листопада 2017 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 звільнено у період тимчасової непрацездатності, що не допускається згідно з вимогами частини третьої статті 40 КЗпП України. 
Не погодившись із таким рішенням, його в апеляційному порядку оскаржили ПАТ «Українська залізниця» і ПрАТ  «Запорізький електровозоремонтний завод».
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про відмову від позову в частині позовних вимог про поновлення на роботі, мотивуючи її тим, що строк дії укладеного із ним контракту закінчився 10 квітня 2018 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року прийнято відмову ОСОБА_2 від позову в частині позовних вимог про поновлення на роботі, визнано нечинним рішення Печерського районного суду м. Києва від 1 серпня 2018 року щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді голови правління ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» з 17 листопада 2017 року і закрито провадження у справі у відповідній частині.
Постановою Київського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Українська залізниця» задоволено, апеляційну скаргу ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» - задоволено частково.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 1 серпня 2018 року в частині визнання незаконним та скасування рішення ПАТ «Українська залізниця» від 16 листопада 2017 року № 69-3/69-11 щодо дострокового припинення повноважень голови правління ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод»ОСОБА_2 та дострокового припинення дії укладеного із ним контракту від 30 травня 2017 року № 70-3/1-1, а також в частині стягнення з ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у позові.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що саме лише оскарження рішення ПАТ «Українська залізниця» від 16 листопада 2017 року № 69-3/69-11 про дострокове припинення дії контракту від 30 травня 2017 року № 70-3/1-1 за відсутності вимоги про поновлення на роботі є неналежним способом захисту порушених прав працівника. Дійшовши висновку, що зазначене рішення прийняте уповноваженою особою, та врахувавши відмову ОСОБА_2 від позовної вимоги про поновлення на роботі, апеляційний суд не встановив підстав для задоволення позову.
Висновки суду першої інстанції щодо поширення дії частини третьої статті 40 КЗпП України на спірні правовідносини суд апеляційної інстанції вважав помилковими та вказав, що дана норма міститься у статті, яка врегульовує порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.
Зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито у пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених статтями 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в статтях 40, 41 КЗпП України, або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.
Нормативне тлумачення пунктів 4 та 8 частини першої статті 36, частини третьої статті 40, частини третьої статті 41, статей 40, 41 КЗпП України, на думку апеляційного суду, дає підстави для висновку, що на припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, частина третя статті 40 КЗпП України не поширює дію. За таких обставин суд апеляційної інстанції вважав такою, що не має правового значення для вирішення цієї справи, обставину тимчасової непрацездатності ОСОБА_2 у день звільнення. 
У січні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою,у якій просив постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року скасувати і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього суду від 4 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду. 
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 205/4196/18 за позовом ОСОБА_3 до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, Державного підприємства «Дніпровський електровозобудівний завод» про визнання незаконним наказу про звільнення та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У даній справі позивач оспорював своє звільнення на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України, посилаючись, у тому числі, і на видачу відповідного наказу в період тимчасової непрацездатності та стаціонарного лікування. 
Аналіз даної ухвали свідчить, що справа передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі статті 403 ЦПК України у зв`язку з необхідністю  відступити, зокрема, від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2012 року у справі № 6-156цс12, відповідно до якого дія частини третьої статті 40 КЗпП України не поширює дію на правовідносини, що виникають при припиненні трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом, а саме на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України. 
 
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначила, що згідно зі статтею 9 КЗпП України умови контракту, які погіршують становище працівника порівняно з законодавством України про працю, вважаються недійсними, тому непоширення вимоги про недопустимість звільнення особи у період тимчасової непрацездатності на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівниками інших категорій.
 
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 19 грудня 2019 року справу № 205/4196/18 прийнято до розгляду. 
Постанова Київського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року, яка є предметом перегляду у цій справі, прийнята щодо подібних правовідносин, що і судові рішення у справі № 205/4196/18.
Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду в касаційному порядку.
За таких обставин касаційний суд дійшов висновку про зупинення провадження у цій справі з власної ініціативи до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 205/4196/18.
Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Зупинити касаційне провадження у справі № 757/76070/17-ц за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод» про визнання незаконним та скасування рішення про дострокове припинення дії контракту і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року до закінчення розгляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 205/4196/18.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
Головуючий Судді:  	В. О. Кузнєцов  В. С. Жданова С. О. Карпенко В. А. Стрільчук  М. Ю. Тітов