Справа № 349/1566/15-ц 
Провадження № 22-ц/4808/671/20 
Головуючий у 1 інстанції Рибій М. Г. 
Суддя-доповідач Матківський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2020 року м. Івано-Франківськ
       Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючого                Матківського Р.Й.
               суддів:                 Василишин Л.В., Горейко М.Д.,
секретаря                Мельник О. В.
               з участю:                 представника апелянта Грици І. Ю.
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - Радченко Вікторії Юріївни на ухвалу Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 04 березня 2020 року про заміну стягувача його правонаступником у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
ТОВ «Вердикт Капітал» 19.02.2020 року подало до суду заяву, в якій просило замінити стягувача в справі №349/1566/15-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №500484081 з ПАТ «Альфа-Банк» на його правонаступника – ТОВ «Вердикт Капітал».
Заяву обгрунтувало тим, що 21.01.2016 Рогатинський районний суд Івано-Франківської області ухвалив рішення в справі № 349/1566/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 500484081.
21.06.2016 ПАТ «Альфа-Банк» відступило право вимоги за кредитним договором №500484081 ТОВ «Кредитні ініціативи», 26.12.2018 ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило право вимоги за кредитним договором № 500484081 ТОВ «Фінансова компанія «Веста», а 16.01.2019 ТОВ «Фінансова компанія «Веста» відступило право вимоги за кредитним договором № 500484081 ТОВ «Вердикт Капітал», внаслідок чого ТОВ «Вердикт Капітал» стало правонаступником ПАТ «Альфа-Банк» у цьому зобов`язанні.
Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 04 березня 2020 року у задоволенні вказаної заяви відмовлено.
Відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції мотивував тим, що ТОВ «Вердикт Капітал» не надало докази передання йому права вимоги за кредитним договором №500484081 і заявником пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, що виключає можливість задоволення заяви.
На вказану ухвалу заявник подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та задовольнити заяву про заміну стягувача. Зазначає, що суд вийшов за межі заяви, коли почав перевіряти строки пред`явлення виконавчого документа до виконання, необґрунтовано відмовив у заміні стягувача із врахуванням тієї обставини, що заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги, а питання поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання може бути предметом розгляду вже іншої заяви.
Відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не подали.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши представника апелянта, який доводи апеляційної скарги підтримав, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що що 21.01.2016 Рогатинський районний суд Івано-Франківської області ухвалив рішення в справі № 349/1566/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 500484081 (а.с.59).
На підставі цього рішення 27 вересня 2016 року Рогатинський районний суд Івано-Франківської області видав виконавчий лист (а.с.78-79).
Раніше, 21.06.2016, ПАТ «Альфа-Банк» відступило право вимоги за кредитним договором № 500484081 ТОВ «Кредитні ініціативи», 26.12.2018 ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило право вимоги за кредитним договором № 500484081 ТОВ «Фінансова компанія «Веста», а 16.01.2019 ТОВ «Фінансова компанія «Веста» відступило право вимоги за кредитним договором № 500484081 ТОВ «Вердикт Капітал», внаслідок чого ТОВ «Вердикт Капітал» стало правонаступником ПАТ «Альфа-Банк» у цьому зобов`язанні. Факт передачі права вимоги саме за вищевказаним кредитним договором підтверджується Додатком 1-1 до Договору про відступлення прав вимоги (а.с.80).
Відповідно до частини першої статті 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи з цих норм, зокрема пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) відбувається вибуття кредитора.
Заміна кредитора можлива поза межами виконавчого провадження у разі відступлення права вимоги.
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. 
Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило про заміну сторони виконавчого провадження незалежно від того, відкрите воно чи ні.
Таким чином, заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Колегія суддів зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржниками, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статтей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Таким є правовий висновок, висловлений Верховним Судом у постанові від 04.06.2020 року у справі №755/18025/17.
Суд апеляційної інстанції вважає, що не відповідає матеріалам справи висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви з тої підстави, що ТОВ «Вердикт Капітал» не надало докази передання йому права вимоги за кредитним договором №500484081. Так, суд апеляційної інстанції встановив, що факт передачі права вимоги саме за кредитним договором №500484081, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , підтверджується Додатком 1-1 до Договору про відступлення прав вимоги (а.с.80).
Що стосується іншої підстави для відмови у задоволенні заяви про заміну стягувача –пропущення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції також помилково відмовив у задоволенні заяви із вказаної підстави, з огляду на наступне.
Суд першої інстанції при відмові в задоволенні заяви керувався висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13, згідно якого стадія виконавчого провадження, як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або із спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно із строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Однак, суду першої інстанції при вирішенні заяви правонаступника необхідно було взяти до уваги також і інші висновки Верховного Суду, якими також регулювались питання заміни кредитора. 
Так у вищевказаній постанові від 04.06.2020 року у справі №755/18025/17, Верховний суд висловив правову позицію про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржниками, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статтей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, одним із доводів апеляційної скарги було те, що суди попередніх інстанцій не надали оцінку факту спливу строку на подання виконавчого листа до виконання, тому дійшли до помилкових висновків про наявність підстав для задоволення заяви. На такі доводи Верховний Суд зазначив, що інші доводи касаційної скарги (зокрема, і щодо пропущення строку пред`явлення до виконання) є ідентичними доводам апеляційної скарги, яким судом була надана належна оцінка, тому Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. Отже, пропущення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не може впливати на заміну стягувача у справі. Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що у цій справі Верховний Суд досліджував питання про те, чи можлива заміна сторони у випадку пропущення строку і дійшов висновку, що пропущення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не може впливати на заміну стягувача у справі.
Подібна правова позиція висловлена також Верховним Судом у постанові від 01 квітня 2020 року у справі №344/14408/15-ц та у постанові від 03 червня 2020 року у справі №562/571/14-ц.
Отже, пропущення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не впливає на заміну стягувача у справі, новий кредитом автоматично стає стягувачем у результаті набуття права вимоги, і це право є абсолютним. Тому питання пропущення строку пред`явлення до виконання у цьому випадку не розглядається, і не є предметом розгляду цієї справи.
Крім того, суд апеляційної інстанції враховує і те, що положенням ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» тільки стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. 
Отже, якщо строк пропущено, тільки стягувач має право на його поновлення, однак відмова у задоволенні заяви про заміну стягувача його правонаступником, позбавляє його можливості звернутися до суду із заявою про поновлення строку, яку може подати тільки стягувач. Тобто, без заміни стягувача, відсутні підстави для розгляду питання про поновлення строку пред`явлення до виконання, що порушує права нового кредитора.
Крім того, за змістом поданої заяви заявник просив саме замінити його як правонаступника замість вибулого стягувача, а не, як помилково зазначив суд першої інстанції – замінити сторону виконавчого провадження.
Вищезазначене залишилось поза увагою суду першої інстанції, тому ухвалу необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про заміну сторони з ПАТ «Альфа-Банк» на його правонаступника – ТОВ «Вердикт Капітал»задовольнити
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - Радченко Вікторії Юріївни задовольнити.
Ухвалу Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 04 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну стягувача його правонаступником у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Замінити стягувача в справі № 349/1566/15-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500484081 з ПАТ «Альфа-Банк» на його правонаступника – ТОВ «Вердикт Капітал».
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 19 червня 2020 року.
                                                                                               
Головуючий                                                                 Р.Й. Матківський
Судді                                                                         Л.В. Василишин
                                                                       М.Д. Горейко