Справа № 462/7181/19                                Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л. 
Провадження № 22-ц/811/486/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М. 
Категорія: 76

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 квітня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - Курій Н.М.,
суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.,

розглянувши в м. Львові в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 24 грудня 2019 року, постановлену в складі головуючого - судді Бориславського Ю.Л. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міра і К» про зобов`язання нарахування компенсації до заробітної плати при розрахунку вихідної допомоги, провести виплату недоданої суми вихідної допомоги та зобов`язати провести виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до ст. 117 КЗпП України, 

в с т а н о в и в:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1  звернувся до суду із позовом, в якому просив зобов`язати відповідача нарахувати компенсацію до заробітної плати при розрахунку вихідної допомоги, провести виплату недоданої суми вихідної допомоги та зобов`язати провести виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до ст. 117 КЗпП України.
22.11.2019 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова  позовну заяву залишено без руху та вказано, в який строк та які саме порушення вимог ст. 175, 177 ЦПК України позивачу необхідно усунути.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 24 грудня 2019 року оскарживОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з судовим рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 грудня 2019 року. Вважає таке судове рішення є незаконною відмовою в доступі до правосуддя та незаконною відмовою в розгляді по суті позовної заяви. Щодо вимог ухвали про надання належним чином засвідчених копій апелянт зазначає, що оригінал конверта в нього відсутній, а тому він не має права засвідчити копію конверта, який є в нього у електронному вигляді. Відповідно до ухвали суду він не має змоги додати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 листопада 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 липня 2019 року (справа №462/3924/16-ц), оскільки такі долучені до касації. Зазначає, що всі дані є у рішенні та постанові, суд не має права вказувати, що він повинен подати. Відповідно до ухвали суду першої інстанції, він розкрив зміст позовної заяви – в рішенні відсутній розрахунок середнього заробітку, що позначає не включення компенсації до середнього заробітку, тому він вимагає «нарахування компенсації до заробітної плати при розрахунку вихідної допомоги та провести виплату недоданої суми вихідної допомоги». Стверджує, що ним долучено довідки від 13.12.2019р. про отримання чи неотримання допомоги ЛМЦЗ за 2019, 2018 роки та форму ОК-7 пенсійного фонду від 12.12.2019р., що засвідчують його майновий стан. 
Просить ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 24 грудня 2019 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З урахуванням того, що оскаржується ухвала про повернення заяви позивачеві, яка передбачена пунктом 6 ч.1 ст.353 ЦПК України, розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи.
За змістом ст. 247 ч.2 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З матеріалів справи встановлено, що 22.11.2019 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова  позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та вказано, в який строк та які саме порушення вимог ст. 175, 177 ЦПК України позивачу необхідно усунути.
23.12.2019 р. позивач ОСОБА_1 подав суду доповнення до позовної заяви як заяву про усунення недоліків (арк. спр. 7-8).
Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, виходив з того, що  позивач частково усунув вказані в ухвалі суду від 22 листопада 2019 року недоліки та не усунув інших недоліків.
Зокрема, суд зазначив, що ОСОБА_1 не виконав вимоги ч.2 ст. 95 ЦПК України, а саме не засвідчив поданих копій документів належним чином.
Також, позивач не виконав вимоги п.5. ч. 3 ст. 175 ЦПК України, згідно з яким позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Так, ОСОБА_1 при розрахунку сум компенсації при розрахунку вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку посилався на рішення суду від 06.11.2018 року у справі №462/3924/16-ц, однак копії вказаного рішення до матеріалів даної позовної заяви не подав.
Відтак, ОСОБА_1 не виконав вимоги ухвали суду від 22.11.2019 року щодо зазначення та подання доказів, якими він обґрунтовує свої позивні вимоги, зокрема не подав довідок, розрахункових листів тощо, які містять відомості про розмір нарахованої заробітної плати позивача за останні два місяці роботи, що передували його звільненню, а також кількість відпрацьованих робочих днів за вказаний період.
Також, ОСОБА_1 не подав доказів, які містять інформацію про проведення відповідачем фактичного розрахунку із позивачем.
Крім цього, позивачем не подано документів, які містять відомості про причини звільнення ОСОБА_1 , зокрема копії трудової книжки.
Також, ОСОБА_1 подав суду розрахунок сум, які підлягають стягненню, однак, у прохальній частині поданої позовної заяви у новій редакції не конкретизував такі, а тому не розкрив змісту вказаних позовних вимог, не вказавши сум, які належить стягнути із відповідача на його користь, що суперечить вимогам ст. 175 ЦПК України.
Крім цього, як доказ скрутного матеріального становища для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, останній подав довідку, видану Львівським міським центром зайнятості про дохід ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 р. по 30.11.2019 р., з якої встановлено, що позивач з серпня 2018 р. по листопад 2019 р. не отримує доходу та зареєстрований як безробітний у Львівському міському центрі зайнятості.
Однак, така довідка не є підтвердженням відсутності доходу у ОСОБА_1 , оскільки такі відомості надають органи Державної фіскальної служби України з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків.
Інших відомостей про свій матеріальний стан на час звернення із позовом до суду – листопад 2019 року, ОСОБА_1 не подав.
Таким чином, до матеріалів позовної заяви не долучено жодних належних доказів скрутного матеріального стану, на підставі яких суд міг би звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору.
Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Частиною 1 ст. 185 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Згідно з ч. 2 ст. 185 ЦПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", в ухвалі повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат. Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.
Ураховуючи зазначені положення закону, часткове усунення позивачем недоліків позовної заяви шляхом подання доповнення, а також те, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви позивачеві.
Крім цього, в оскарженій ухвалі про повернення позовної заяви суд першої інстанції зазначив, що для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, останній подав довідку, видану Львівським міським центром зайнятості про дохід ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 р. по 30.11.2019 р., однак, така довідка не є підтвердженням відсутності доходу у ОСОБА_1 , оскільки такі відомості надають органи Державної фіскальної служби України з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків, а інших відомостей про свій матеріальний стан на час звернення із позовом до суду – листопад 2019 року, ОСОБА_1 не подав.
Однак, апеляційний суд вважає, що відмовляючи у звільненні ОСОБА_1 від сплати судового збору та одночасно визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції не надав можливості особі, яка з нею звернулась, відреагувати на позицію суду щодо вирішення заявленого клопотання. 
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Ураховуючи вищенаведене, ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 24 грудня 2019 року належить скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Ураховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в цій справі, призначеній до розгляду на 21.04.2020 року, є дата складення повного судового рішення – 21.04.2020 року.
Керуючись п.6 ч.1 ст. ст. 374, ст. 379, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 24 грудня 2019 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 21 квітня 2020 року.

Головуючий                                                                            Курій Н.М.

Судді:                                                                                     Ванівський О.М.

                                                                       Мельничук О.Я.