Ухвала    
 
20 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 308/12986/15-ц
провадження № 61-4758 ск20 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 вересня 2019 рокута постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження,
ВСТАНОВИВ:
Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - АТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по щомісячній комісії в розмірі 22 692,95 грн, та пеню, розмір якої зменшено до 58 500,00 грн.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області                від 05 квітня 2017 року позов АТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму заборгованості за кредитним договором від 08 грудня 2006 року у розмірі 10 925,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Сіті Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Сіті Фінанс») звернулося до суду з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, в якій просить змінити стягувача АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на стягувача ТОВ «ФК «Сіті Фінанс».   
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області               від 27 вересня 2019 року, залишеною без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року, заяву задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження - стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на стягувача ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» у виконавчих листах Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2017 року по справі № 308/12986/15-ц. 
У березні 2020 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 вересня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року, у якій просять скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
У відповідності до частини першої статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови, судові накази.
Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (пункт 1 частини шостої, частина дев`ята статті 19 ЦПК України).  
Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
У цій справі оскаржуються дії щодо заміни сторони виконавчого провадження, при виконанні судового рішення про стягнення заборгованості, ціна позову у якій становить 81 192,95 грн, яка станом на 1 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200). 
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону за ціною позову. 
При цьому, касаційна скарга не містить мотивів про те, що оскаржувані судові рішення підпадають принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню. 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), 
умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, 
можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на 
особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції,  а потім 
судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особами, які подали касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 вересня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                         О. В. Білоконь
                                                                                                                     О. М. Осіян
                                                                                                                     Н. Ю. Сакара