Постанова
Іменем  України                         
 
06 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 454/1670/17
 
провадження № 61-5106 св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,                               Шиповича В. В.,                    
 
учасники справи:
позивач - фермерське господарства «Бурка Валерій Володимирович»;
відповідач - Львівська місцева прокуратура № 1, держава Україна в особі Державної казначейської служби України,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу фермерського господарства «Бурка Валерій Володимирович на заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 03 жовтня                 2017 року у складі судді Адамович М. Я. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2017 року у складі колегії суддів:         Крайник Н. П., Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.              Описова частина 

 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2017 року Фермерське господарство «Бурка Валерій Володимирович» (далі - ФГ «Бурка В. В.») звернулося до суду з позовом до Львівської місцевої прокуратури № 1, держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.
 
Позов мотивовано тим, що 08 грудня 2016 року на адресу Генеральної прокуратури України ним направлено заяву про кримінальне правопорушення. В заяві він просив відкрити кримінальне провадження за статтею 382 КК України відносно посадових осіб Львівського обласного управління водних ресурсів по факту невиконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2012 року у справі                               № 148664/11/9104 (№ 2а-10905/2011). Надалі його заява була направлена до прокуратури Львівської області і у подальшому перенаправлена до Львівської місцевої прокуратури № 1, звідки він отримав відповідь про те, що його заява знов перенаправлена до Личаківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - Личаківський                   ВП ГУНП у Львівській області).
Після повторного звернення до Генеральної прокуратури з приводу внесення вищевказаної заяви до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР), його було перенаправлено до Львівської місцевої прокуратури і надалі до Личаківського ВП ГУНП у Львівській області.
Вважав такі дії прокуратури протиправними й такими, що порушують його права. Такими неправомірними діями йому було завдано моральної шкоди.
З урахуванням викладеного, ФГ «Бурка В. В.» просило суд стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на його користь                 1 млн. грн на відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями прокуратури.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 03 жовтня           2017 року у задоволенні позову ФГ «Бурка В. В.» відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, позивачем не доведено, у чому саме полягає завдана йому моральна шкода, не вказано, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. 

 
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції 
 
Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2017 року апеляційну скаргу ФГ «Бурка В. В.» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту заподіяння йому діями прокуратури моральних страждань чи втрат немайнового характеру, відтак, відсутні підстави для задоволення позову. Посилання позивача на статтю 1176 ЦК України безпідставні, так як положення зазначеної статті на ці правовідносини не поширюється з огляду на спеціальний порядок відшкодування шкоди, визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У січні 2018 року ФГ «Бурка В. В.» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просило оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.  
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження                      в указаній справі і витребувано цивільну справу № 454/1670/17 із Сокальського районного суду Львівської області.
 
У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду. 
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачеві                   Осіяну О. М. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 

Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не були захищені права позивача, гарантовані статтями 55, 56 Конституції України та порушені положення статті 40 Конституції України, частини першої                              статті 1166 ЦК України та статті 1176 ЦК України. Суди не надали належної правової оцінки доводам позовної заяви, не звернули уваги на незаконну бездіяльність прокуратури.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У березні 2018 року представник прокуратури Львівської області подав відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими. Суди дійшли правильного висновку про те, що позивач не довів своїх позовних вимог.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ФГ «Бурка В. В.» ставив питання щодо відкриття кримінального провадження за статтею 382 КК України відносно посадових осіб Львівського обласного управління водних ресурсів по факту невиконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2012 року у справі                             № 148664/11/9104 (№ 2а-10905/2011), в результаті чого вказані посадові особи позбавили фермерське господарство прав, гарантованих статтями 40, 55 Конституції України, та нанесли фермерському господарству шкоду. Також просив визнати фермерське господарство потерпілою стороною у даному провадженні.
 
Згідно з листами Генеральної прокуратури України від 23 грудня 2016 року та Прокуратури Львівської області від 28 грудня 2016 року вказана заява скерована для розгляду до Прокуратури Львівської області та надалі до Львівської місцевої прокуратури №1.
 
З листа від 30 грудня 2016 року вбачається, що Львівською місцевою прокуратурою № 1 дана заява відправлена для розгляду по суті до Личаківського ВП ГУНП у Львівській області.
 
Листом т.в.о. начальника Личаківського ВП ГУНП у Львівській області                             від 20 січня 2017 року позивача повідомлено, що відомості за його заявою до ЄРДР не внесені. Одночасно роз`яснено його право оскаржити таке рішення.
 
Звернення фермерського господарства від 14 лютого 2017 року про внесення відомостей до ЄРДР за вищевказаною заявою про вчинення кримінального правопорушення з Генеральної прокуратури України направлено до Прокуратури Львівської області, звідти до Львівської місцевої прокуратури та надалі до Личаківського ВП ГУНП у Львівській області.
 
2.              Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ФГ «Бурка В. В.» підлягає частковому задоволенню. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.
 
При розгляді справи суди порушили вимоги закону щодо юрисдикції спору.
 
Відповідно до вимог статті 15 ЦПК України, у редакції 2004 року, чинній на час ухвалення судового рішення судом першої інстанції, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства. 
 
Аналогічна норма міститься й у статті 19 чинного ЦПК України.
 
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. 

Статтями 1, 12 ГПК України було передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно зі встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. 
 
Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 4 ГПК України,                        а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер. 
 
Стаття 4 ГПК України передбачає право юридичної особи на звернення до господарського суду.
 
При вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і спір господарськими, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 ГК України.
 
Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. 
 
Статтею 2 ГК України передбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.
Фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи (частина перша статті 1 Закону України «Про фермерське господарство»).
 
Повноваження прокурора визначаються статтею 121 Конституції України та Законом України «Про прокуратуру». 
 
Спори, що виникають між юридичними особами та представниками прокуратури при реалізації ними своїх повноважень, за своїм суб`єктним складом підвідомчі господарським судам.
 
Отже, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані, зокрема, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових                   відносин, - за умови, що такі вимоги не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК України. 
 
Майнові відносини (у розумінні статті 4 ГК України) суб`єктів господарювання з юридичними особами, у тому числі тими, що не є суб`єктами господарювання (органами державної влади), регулюються ГК та ГПК України.
 
Зазначений правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 461/1930/16-ц, провадження № 14-60цс18.
 
У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Відмовляючи у задоволенні позову ФГ «Бурка В. В.», суди не надали оцінки тому, що ним заявлено вимогу до Львівської місцевої прокуратури № 1 та держави Україна в особі Державної казначейської служби України лише про відшкодування моральної шкоди, завданої діями суб`єкта владних повноважень, така вимога не об`єднана з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадає під дію статті 4 ГПК України, а тому зазначений спір підвідомчий господарському суду.
 
Відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України підставою для скасування рішення повністю або частково із закриттям провадження                            в справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині                                     є порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених                                     статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Частиною четвертою статті 414 ЦПК України у редакції, чинній на момент ухвалення даної постанови, передбачено, що у разі закриття судом касаційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої                                   статті 255 цього Кодексу, суд за заявою позивача постановляє в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків закриття провадження щодо кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, чи передачі справи частково на новий розгляд або для продовження розгляду. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
 
Ураховуючи наведене, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України та частини першої                                    статті 414 цього Кодексу, із роз`ясненням позивачу, на виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України, у редакції, чинній на момент ухвалення даної постанови, права протягом десяти днів з дня отримання даної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
 
Керуючись статтями 255, 256, 400, 402, 409, 414, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу фермерського господарства «Бурка Валерій Володимирович» задовольнити частково.
 
Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 03 жовтня                 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2017 року скасувати.
 
Провадження у справі за позовом фермерського господарства «Бурка Валерій Володимирович» до Львівської місцевої прокуратури № 1 та держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди закрити.
 
Роз`яснити позивачу, що розгляд зазначеної справи віднесено до юрисдикції господарського суду і протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови, він може звернутися до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников 

Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян 
 
Н. Ю. Сакара 
 
В. В. Шипович