ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
29 квітня 2020 року           справа №234/19431/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г.,  Геращенка І.В.,  розглянув  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 16 березня 2020 р. (у повному обсязі складено 16 березня 2020 року у м. Краматорськ Донецької області)  у справі  № 234/19431/19 (головуючий І інстанції суддя Нейло І.М.)  за позовом   ОСОБА_1  до  старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Коваленка Геннадія Андрійовича  про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,                                         
                                               ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) 14.11.2019 року звернувся до  Краматорського міського суду Донецької області  з  позовною заявою  до  старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Коваленка Геннадія Андрійовича  (далі - відповідач), в якій просив  скасувати постанову серія ДП 18 № 532017 від 05.11.2019 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу 1020 грн., як незаконну, та закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення (а.с. 1).
Рішенням  Краматорського міського суду Донецької області від 16 березня 2020 р. у справі  № 234/19431/19   в задоволенні  позовних вимог відмовлено (а.с. 66-68).
Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу,  в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою  позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування доводів вказує на те, що відповідач в своїй постанові не виписав склад правопорушення, передбачений ст. 140 КУпАП; відповідачем було допущено помилку, вказуючи місце скоєння правопорушення.
Також апелянт звертає увагу суду на те, що фінансування на обладнання зовнішнього освітлення ділянки дороги робиться за рахунок Державного бюджету України при цілеспрямованому виділенні коштів на ці потреби, які були відсутні в 2019 році, що підтверджується листом на адресу Укравтодору та таблицями про відсутність фінансування.
Крім того, при складанні спірної постанови позивачу не були роз`яснені його права на адвоката, ст. 63 Конституції України. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 311 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.
Постановою старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Коваленка Геннадія Андрійовича   від 05.11.2019 року  серія ДП18 № 532017 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КУпАП, відносно нього було застосоване адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 1020 грн., у зв`язку з тим, що позивач  04.11.2019 року о 17 год. 30 хв. на   а/д Н-20 «Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь», км. 5+300, будучи посадовою особою відповідальною за експлуатаційне утримання автомобільної дороги Н 20, не забезпечив освітлення пішохідного переходу в темну пору доби,  чим порушив правила, норми та стандарти з утримання автомобільних доріг, вимоги п. 4.6.2 ДСТУ 3587-97, п. 1.5 ПДР України  (а.с. 8).
Спірним у даній справі є правомірність прийняття старшим інспектором відділу безпеки дорожнього руху батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Коваленком Геннадієм Андрійовичем    постанови від 05.11.2019 року  серія ДП 18 № 532017, якою позивача    притягнуто до адміністративної відповідальності за  ч.1 ст. 140 КУпАП  та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу  у розмірі 1020 грн. за порушення  правил, норм та стандартів з утримання автомобільних доріг,  п. 4.6.2 ДСТУ3587-97, п. 1.5 ПДР України. 
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з аналізу посадових обов`язків позивача на дотримання ним спеціальних норм законодавства, що встановлюють правила, норми і стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Суд апеляційної інстанції  погоджується з висновком суду першої інстанції щодо  відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.
Частиною 1 ст. 140 КУпАП передбачено, що порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху -
тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб у розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За  правилами  ст. 7 КУпАП  ніхто  не  може  бути   підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
За унормуванням ст. 222 КУпАП  органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), ч. 1 ст. 140 КУпАП.  
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
За  правилами ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч. 5 ст. 258 КУпАП).
За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Статтею 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
За унормуванням  ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм  внутрішнім  переконанням,  що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і  неухильно  дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
П. 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів  України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила, ПДР), передбачає, що учасники дорожнього   руху    зобов`язані  знати  й  неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
За змістом п.1.5 ПДР дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.
Розділом 3 Державного стандарту України 3587-97 (далі - ДСТУ 3587-97) "Безпека дорожнього руху, автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди, вимоги до експлуатаційного стану", затвердженого і введеного в дію Наказом Держстандарту України від 31 липня 1997 року № 441, визначено, що автомобільні дороги, вулиці і дороги населених пунктів та залізничні переїзди повинні на період їх експлуатації підтримуватися у справному стані і забезпечувати безпеку руху транспортних засобів та пішоходів.
Рівень освітлення небезпечних ділянок, площ, бульварів, пішохідних вулиць і переходів, а також непроїзних частин вулиць і доріг населених пунктів повинен відповідати таблиці 17, а саме не менше 20 лк (п. 4.6.2 ДСТУ3587-97).
4.6.11 Джерела світла, що перегоріли, необхідно замінити протягом однієї доби з моменту виявлення.
4.6.12 Відмови у роботі зовнішніх освітлювальних обладнань, пов`язані з обривом електричних дротів або пошкодженням (руйнуванням) опор, необхідно усувати протягом доби з моменту виявлення. 
Згідно з пп. 6.4.5 ДБН В.2.3-5:2018 пішохідні переходи та велосипедні переїзди повинні мати переважно контрастне зовнішнє освітлення.
У відповідності до  акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі, який є додатком до постанови, 04.11.2019 року о 17 год. 30 хв. під час обстеження працівниками поліції пішохідного переходу автомобільній дороги Н-20 Слов`янськ - Донецьк - Маріуполь, км 5 + 300 метрів були виявлені недоліки в утриманні та експлуатації ділянки, а саме: відсутність освітлення пішохідного переходу в темну пору доби. За результатом обстеження ділянку дороги визнано такою, що не відповідає вимогам безпеки дорожнього руху, та п. 4.6.2 ДСТУ 3587-97 (а.с.9).
За унормуванням пункту 1 частини 3 статті 12 Закону України від 30.06.93 № 3353-XII "Про дорожній рух" посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов`язані забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.
Згідно матеріалів справи, позивач  є заступником начальника з експлуатаційного утримання автомобільних доріг служби автомобільних доріг у Донецькій області (а.с. 16).
З посадової інструкції, що окреслює  функціональні повноваження заступника начальника з експлуатаційного утримання автодоріг Служби автомобільних доріг у Донецькій області від 23.08.2018 на позивача були покладені обов`язки в тому числі: з належного утримання автомобільних доріг загального користування, що знаходяться на балансі Служби автодоріг а також забезпечення безпеки дорожнього руху, розроблення перспективних та річних планів по підвищенню технічного рівня і транспортно-експлуатаційних якостей автомобільних доріг і споруджень на них. Заступник начальника з експлуатаційного утримання автодоріг Служби автомобільних доріг у Донецькій області несе персональну відповідальність за невиконання або неналежне виконання зазначених функціональних повноважень (а.с. 19, 20).
Тобто, з посадової інструкції  заступника начальника з експлуатаційного утримання автодоріг  вбачається, що позивач на виконання покладених завдань і обов`язків уповноважений  утримувати в належному стані автомобільні дороги загального користування, що знаходяться на балансі Служби автодоріг а також забезпечувати безпеку дорожнього руху.
Тому, у зв`язку з відсутністю на а/д Н-20 «Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь», км. 5+300,  освітлення пішохідного переходу в темну пору доби, що загрожує безпеці дорожнього руху,  позивач мав вчинити дії по забезпеченню безперервного і безпечного руху на автомобільній дорозі та внести пропозиції   разом з обґрунтуванням для фінансування відновлення безпечних умов для руху проїзними частинами.
Суд не приймає  доводів позивача щодо відсутності у нього посадових обов`язків облаштування освітлення пішохідного переходу,  оскільки за статтею 140 КУпАП може бути притягненою до відповідальності лише службова або посадова особа, до кола повноважень якої входить дотримання правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд та вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху або відновлення безпечних умов для руху. Зазначена норма закону є бланкетною, а тому при складені протоколу про адміністративне правопорушення за цією статтею обов`язковим є посилання на спеціальні норми законодавства, що встановлюють правила, норми і стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Згідно  спірної постанови позивача було притягнуто до відповідальності саме за порушення пункту 4.6.2 ДСТУ 3587-97, який передбачає обов`язковість встановлення зовнішнього освітлення на пішохідних переходах автомобільних доріг, у цьому випадку автодороги Н-20 Слов`янськ - Донецьк - Маріуполь, повноваження з належного утримання та забезпечення безпеки дорожнього руху якої було покладено на позивача.
Як вбачається з плану - схеми поточного середнього ремонту автомобільної дороги Слов`янськ - Донецьк - Маріуполь, на зазначеній в плані автомобільній дорозі, розташований однин пішохідний перехід з його розміщенням на автодорозі км. 5 + 400 (а.с. 21).
Доводи  апелянта, що в постанові про адміністративне правопорушення допущена помилка в графі місце скоєння правопорушення, суд не приймає до уваги, оскільки місце розташування пішохідного переходу автомобільної дороги Н-20 Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь км.5+300 а не км. 5+400м. було зазначено інспектором на підставі наявної інформації місця розташування об`єкту. Крім того, під час складання спірної постанови та схеми до акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі, з якими позивач був ознайомлений, позивач, як фахівець, не зауважував щодо місця розташування пішохідного переходу. Крім того, позивачем не заперечується, що має місце факт відсутності освітлення пішохідного переходу згідно плану - схеми середнього ремонту, який був доданий ним до позовної заяви та згідно якого на зазначеній ділянці дороги Н-20 Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь є тільки один пішохідний перехід. Таким чином помилкове зазначення інспектором в оскаржуваній постанові кілометражу розташування пішохідного переходу км. 5+300 не спростовує порушення позивачем вимог п. 4.6.2. ДСТУ 3587-97 та п. 4.5 Правил дорожнього руху.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 537/1214/17.
Щодо доводів апелянта стосовно того, що фінансування на обладнання зовнішнього освітлення ділянки дороги робиться за рахунок Державного бюджету України при цілеспрямованому виділенні коштів на ці потреби, які були відсутні в 2019 році, суд зазначає наступне.  
Дійсно, облаштування освітлення пішохідного переходу потребує виділення коштів та відповідного погодження, однак, в матеріалах справи відсутні докази, що позивач, відповідно до посадових повноважень, складав документацію з зазначенням необхідності облаштування освітлення на пішохідному переході автомобільної дороги Н-20 Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь тобто, вживав заходи для належного утримання та підвищення технічного рівня і транспортно-експлуатаційних якостей автомобільної дороги для забезпечення безпеки дорожнього руху.
Суд не приймає до уваги лист з додатком служби автомобільних доріг у Донецькій області на адресу виконуючого обов`язки голови Державного агентства автомобільних доріг України щодо пропозиції виділення коштів на освітлення ділянки автомобільної дороги Н-20 Слов`янськ-Донецьк-Маріупольна ділянці км.5+050 км. 10+305 (освітлення), оскільки, як вбачається з доданої таблиці, подана пропозиція стосується значного проміжку автомобільної дороги (більше 5км.), але чи передбачалось освітлення саме пішохідного переходу (проект, плани) на ділянці дороги км. 5+400 м. матеріали справи доказів не містять (а.с.12, 13).
Також, суд не приймає до уваги  доводи апелянта, що під час складання спірної постанови  позивачу  не було роз`яснено його права на адвоката, ст. 63 Конституції України, оскільки, це спростовується власноручним підписом позивача у відповідній графі спірної постанови (а.с. 8).
За приписами статті 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.
Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність,  яка  посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).
Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, якщо особа, котра його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, якщо особа, котра його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити
Отже, тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.
Об`єктом правопорушень, передбачених  ч. 1 ст. 140 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Об`єктивна сторона цих правопорушень полягає у недодержанні правил, норм і стандартів при утриманні шляхів та невжитті заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.
Суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених коментованою статтею, характеризується наявністю як умислу, так і необережності.
Суб`єктами правопорушень, передбачених, зокрема частиною 1 коментованої статті, можуть бути лише посадові особи, до компетенції яких належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.
З огляду на викладене, за наявності складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП,  суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про   відмову у задоволенні позовних вимог.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 31.01.2018 р. у справі  № 703/1262/15-а.
За вимогами ст. 284 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 цього кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених ст. 247 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 286 КУпАП передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
У ст. 72 КАС України зазначено: доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС України).
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем  доведено, що постанова  від 29.08.2019 року  серія НК № 737641  прийнята у відповідності до вимог законодавства.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції   було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
На підставі наведеного, керуючись статями 205, 271, 272, 286, 308, 311,  313,  315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
                                          
                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 16 березня 2020 р. - залишити без задоволення.
Рішення  Краматорського міського суду Донецької області від 16 березня 2020 р.    у справі  № 234/19431/19 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                           Г.М. Міронова

Судді                                                                                                 Т.Г. Арабей

                                                                                                         І.В. Геращенко