РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2020 року м. Рівне
Справа № 564/1069/19
Провадження № 22-ц/4815/516/20
Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач),Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником ОСОБА_3 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 27 січня 2020 року в складі судді Цвіркуна О.С., проголошене в 13 год. 18 хв. в м. Костопіль, дата складання повного судового рішення –31 січня 2020 року, 
в с т а н о в и в:
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовна заява мотивована тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка сталася 7 вересня 2018 року у м.Костопіль з вини водія ОСОБА_2 , який керуючи належним відповідачу автомобілем марки «Фольксваген Пасат», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги ПДР, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем позивача марки «Ауді 100», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 .
Учасниками пригоди було погоджено обставини дорожньо-транспортної пригоди та складено європротокол.
Згідно висновку експерта вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача склала 35767,92грн. Страхова компанія, в якій був застрахований автомобіль відповідача, відмовила у виплаті страхового відшкодування через залишення учасниками ДТП місця пригоди.
Просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь  вартість відновлювального ремонту у розмірі 35767,92грн., відшкодувати витрати на складання звіту у розмірі 3700 грн. 
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 27 січня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 39 467,92 грн. завданої шкоди, а саме 35 767,92 грн. вартості відновлювального ремонту та 3700 грн. витрат на складання звіту. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що вина відповідача у скоєні ДТП підтверджується європротоколом, а розмір завданої ним шкоди - звітом про вартість матеріального збитку. Оскільки  ОСОБА_5 як власник джерела підвищеної небезпеки - автомобіля марки «Фольксваген Пасат» - своїми протиправними діями спричинив ДТП, в результаті чого інший транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень, то наявні підстави для покладення на нього обов`язку щодо відшкодування майнової шкоди, застосувавши при цьому, правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 14.09.2016 року у справі № 6-725цс16, згідно якої право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити у такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. 
2.03.2020 року представник відповідача-адвокат Прилепа В.Д. через засоби поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволені позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що на час скоєння ДТП, автомобіль відповідача був застрахований у ПрАТ «СК «Провідна», а тому страхова компанія, враховуючи висновки ВП Верховного Суду від 4.07.2018 року у справі №755/180015-ц в межах ліміту відповідальності повинна відповідати за страховий випадок. Тільки у разі перевищення розміру збитків ліміту страхового відшкодування, винна особа відповідає за спричинену шкоду. Завдана при ДТП шкода не перевищує ліміт, а тому збитки позивачці повинна відшкодувати страхова компанія.
Покликається на те, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у спричинені ДТП не ґрунтується на положеннях ст.62 Конституції України та ст.4 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Також суд безпідставно взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_4 , який є чоловіком позивачки та зацікавлений у результатах розгляду справи та додані позивачем документи, які засвідчені з порушенням норм ЦПК та Національного стандарту України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003, ДСТУ 2732:2004. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Михайлов В.О. вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, постановленим з дотримання норм матеріального та процесуального права. Покликається на те, що у вересні 2018 року позивачці страховою компанією було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, а тому позивачка має право на відшкодування завданої шкоди особою, яка її завдала, оскільки її право є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором. Просить апеляційну скаргу відхити.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
У справі, яка переглядається, судом встановлено, що 7.09.2018 за адресою м. Костопіль, вул. Коперніка, поблизу кафе «Мандри» сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «AUDI 100», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , що належить позивачці та автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 .
Внаслідок зіткнення автомобілі були пошкоджені. Учасниками пригоди було погоджено обставини ДТП та складено європротокол.
На момент скоєння ДТП цивільна відповідальність ОСОБА_2 на зазначений автомобіль була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна», що підтверджується полісом АК/7718761 зі строком дії з 14.12.2017року до 13.12.2018 року, ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 100 000грн., франшиза-1000грн. (а. с. 10).
7 вересня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до страховика із повідомленням про ДТП в якій зазначив про складання « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Працівником ПрАТ «СК «Провідна» складено акт огляду транспортного засобу, в якому зафіксовано пошкодження автомобіля марки «AUDI 100» д.н.з. НОМЕР_2 (а. с. 12). Оцінка механічних пошкоджень автомобіля страховиком не проводилася і розмір матеріальної шкоди не встановлювався.
18 вересня 2018 року  ПрАТ «СК «Провідна» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що « ОСОБА_6 » на місці події не складався, а був заповнений учасниками ДТП після того, як вони залишили місце ДТП. 
17 січня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до експерта-оцінювача з вимогою про визначення розміру матеріального збитку, завданого йому в результаті ДТП.
Згідно звіту про визначення суми нанесеного збитку та вартості відновлювального ремонту внаслідок пошкодження КТЗ марки «AUDI 100», реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту КТЗ марки «AUDI 100», реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП складає 35767 грн. 92 коп. (а.с. 16-29)
Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.
Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Під час вирішення спорів суди мають враховувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
Враховуючи викладене, доводи відповідача про те, що обов`язок з відшкодування шкоди у межах ліміту страхового відшкодування покладається на її страховика ПрАТ «СК «Провідна», є обґрунтованими.
Суд першої інстанції, дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог та покладення обов`язку з відшкодування матеріальної шкоди саме на власника транспортного засобу, винного у вчиненні ДТП. Встановивши, що між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «Провідна» було укладено договір обов`язкового страхування, суд не звернув уваги на те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів вини відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не заслуговують на увагу з таких підстав.
Відповідно до ст. 124 КУпАП особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Вбачається, що водієм ОСОБА_4 було повідомлено поліцію про вищевказану ДТП, які прибули на місце події 7.09.2018 в 10.28. Будь-які документи за фактом ДТП на місці пригоди працівниками поліції не складалися, оскільки учасники ДТП скористалися право на складання європротоколу, що підтверджується рапортом та поясненнями.(а.с.6,7)
Наявність або відсутність вини встановлюється на підставі доказів.
Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 Постанови «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів по відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.02.2013 року, відсутність постанови (ухвали) або вироку суду про визнання особи винною у вчиненні ДТП не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому, відповідні документи, що стосуються ДТП є доказами, які повинні досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.
Отже, виходячи з презумпції вини, встановленої ЦК України для зобов`язань з заподіяння шкоди, відповідач по справі повинен довести відсутність своєї вини в ДТП.
Разом з тим, в порушення ст.ст. 12, 81 ЦПК України, жодних доказів в спростування своєї вини, відповідач суду першої інстанції не надав.
Таким чином, вина відповідача ОСОБА_2 у заподіянні ДТП, яка мала місце 7.09.2018 року, підтверджується європротоколом від 7.09.2018року із зазначеною схемою, з яким сторона погодилась, підписала та зауважень не мала, поясненнями свідка ОСОБА_4 , як безпосереднього учасника ДТП. 
Відповідно до пункту 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.
У пункті 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України» від 17 листопада 2011 року № 698 затверджено максимальний розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України з 01 лютого 2016 року - 50 000 гривень потерпілому.
У пунктах 61 та 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц зроблено висновок, що для отримання страхової виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну потерпілого. У примітці до статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначено, що особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники ДТП скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону.
Оскільки завдана майну позивачки матеріальна шкода не перевищує максимальний розмір страхової виплати, то вона має відшкодовуватись страховиком. 
Разом з тим, статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
Відповідно до пункту 12.1. статті 12 Закону № 1961-IV розмір франшизи при  відшкодуванні  шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може  перевищувати  2  відсотки  від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна» згідно з полісом № АК/7718761, за яким розмір франшизи становив 1000 грн.
Отже, встановивши наявність підстав для страхового відшкодування, апеляційний суд вважає що сума не підлягає відшкодуванню страховою компанією, а тому вона підлягає стягненню з винної особи у сумі 1000 грн.
За положеннями частини другої статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.
Звіт про визначення суми нанесеного збитку та вартості відновлювального ремонту внаслідок пошкодження ДТП, на підставі п.2 ч.1 ст.133, ст.139, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України є витратами позивачки, пов`язаними з розглядом справи та, пов`язаними з відновленням її порушеного права та підлягають відшкодуванню відповідачем пропорційно задоволеним вимогам у сумі 103,6грн.(3700х2,8%) 
Апеляційний суд не надає оцінки письмовій відмові ПрАТ «СК «Провідна» від 18 вересня 2018 року  у виплаті позивачці страхового відшкодування, оскільки статтею 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) і така оцінка має надаватись судом при розгляді спору із страховою компанією, а у даній справі ОСОБА_1 жодних позовних вимог до ПрАТ «СК «Провідна» не заявляла.
Доводи апеляційної скарги про неналежне оформлення доказів, поданих стороною позивача до суду першої інстанції є аналогічними доводам-запереченням відповідача, яким суд першої інстанції надав відповідну оцінку та виклав висновки на їх спростування, з якими погоджується колегія суддів.
Щодо судових витрат
Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при подачі позову сплачено 768,4грн. судового збору, відповідачем при подачі апеляційної скарги сплачено по 1152,60грн. Позов задоволено на 2,8% (1000х100:35767,92). 
Тому позивачу підлягають відшкодуванню страховою компанією понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 21,52грн.(768,4х2,8%), відповідачу позивачем 1120,33грн. (1152,60х97,2%). 
Таким чином з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1098,81грн.(1120,33-21,52)
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, ст. ст. 23, 1166, 1167, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст. ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності», апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 27 січня 2020 року скасувати.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) франшизу у сумі 1000(одна тисяча )грн., витрати на складання звіту у сумі 103(сто три)грн.60коп.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) понесені витрати по оплаті судового збору у розмірі 1098(одна тисяча дев`яносто вісім)грн.81коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.
Повне судове рішення ухвалено та виготовлено 28 квітня 2020 року.
Судді:                                                                                   Бондаренко Н.В.
       
Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.