ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

15 квітня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/1249/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,     
розглянувши в порядку 
письмового провадження
в м. Дніпрі апеляційну скаргу                     Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року (головуючий суддя - Конєва С.О.) в адміністративній справі

за позовом                                                    ОСОБА_1 

до                                                             Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області

третя особа                                                   Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області

про                                                             визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Відповідач), третя особа - Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - Третя особа), в якому просив:
-          визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Данилевської Тетяни Миколаївни від 17.05.2018р. про закінчення виконавчого провадження ВП №55458829 з виконання виконавчого листа №804/4226/17 від 26.12.2017р., виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом;
-          стягнути з Відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу шляхом безспірного списання у загальному розмірі 5840 грн.
В обґрунтування адміністративного позову Позивач, зокрема, зазначив, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №55458829 є невмотивованою та не містить жодного посилання на будь-які обставини, що свідчать про фактичне виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.08.2017р. у справі №804/4226/17.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено частково (а.с.152-157).
Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Данилевської Тетяни Миколаївни від 17.05.2018р. про закінчення виконавчого провадження ВП №55458829 з виконання виконавчого листа №804/4226/17 від 26.12.2017 р., виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на користь Позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 420 грн. 40 коп. 
У частині задоволення позовних вимог Позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. - відмовлено.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, зокрема, виходив із того, що зміст оспорюваної постанови не містить жодних посилань на мотиви, з яких державний виконавець дійшов висновку про фактичне виконання боржником судового рішення за виконавчим провадженням. На момент прийняття оспорюваної постанови про закінчення виконавчого провадження від 17.05.2018р. державний виконавець, посилаючись на обставини виконання виконавчого документу, не вжив всіх необхідних заходів та не пересвідчився у набранні рішенням суду законної сили.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Третя особа оскаржила його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі Третя особа, із посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області в повному обсязі, добровільно, до відкриття виконавчого провадження у справі №804/4226/17 було виконано резолютивну частину постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року в частині розгляду кандидатури Пазіна В.В. на підставі його заяви від 27.04.2017 року для зайняття посади начальника сектору кримінальної поліції Кам`янського відділу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області відповідно до п.9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» у спосіб, встановлений судом. Третя особа вказує, що державним виконавцем було надано вірну правову оцінку матеріалам виконавчого провадження та належним чином встановлено фактичне виконання судового рішення боржником у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу третьої особи залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.
Відзив обґрунтовано тим, що приймаючи оспорювану постанову від 17.05.2018 року про закінчення виконавчого провадження ВП №55458829 з виконання виконавчого листа №804/4226/17 від 26.12.2017 року відповідач діяв не у спосіб, що перебачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів   ст. 311 КАС України.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено, що Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.08.2017р. у справі №804/4226/17, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2017р. було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та зобов`язано ГУ НП в Дніпропетровській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 на підставі його заяви від 27.04.2017р. для зайняття посади начальника сектору кримінальної поліції Кам`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області відповідно до п.9 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію".
Дніпропетровським окружним адміністративним судом 26.12.2017р. видано виконавчий лист по справі №804/4226/17 на виконання наведеної постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.08.2017р., що не оспорюється сторонами.
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 04.01.2018 р. було відкрито виконавче провадження ВП №55458829 за виконавчим листом Дніпропетровського окружного адміністративного суду №804/4226/17 від 26.12.2017р.
Листом №1/П-2776/Бр від 18.12.2017р. Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області повідомило Позивача про те, що його заява про прийом на службу до поліції на посаду начальника сектору кримінальної поліції Кам`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області подана 27.04.2017р., тобто поза межами строку визначеного п.9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про Національну поліцію" та на теперішній час наведена посада не є вакантною, а тому у керівництва ГУНП відсутні правові підстави для розгляду кандидатури Позивача відповідно до п.9 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" для зайняття зазначеної посади, що підтверджується змістом його копії, наявної у справі.
Також, листом №691/Бх від 02.02.2018р. Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області повідомило Позивача про те, що його заява про прийом на службу до поліції на посаду начальника сектору кримінальної поліції Кам`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області подана 27.04.2017р., тобто поза межами строку визначеного п.9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про Національну поліцію", а тому у керівництва ГУНП відсутні правові підстави для прийняття Позивача на службу до поліції та призначення на зазначену посаду відповідно до п.9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про Національну поліцію", а тому заява Позивача від 27.04.2017р. задоволенню не підлягає, що підтверджується змістом копії відповідного листа.
30.03.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення способу виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.08.2017 р. у справі №804/4226/17.
ОСОБА_1 подав до Відповідача заяву, у якій повідомив державного виконавця, що лист ГУНП в Дніпропетровській області №691/Бх від 02.02.2018р. не є рішенням про виконання судового рішення, а є фактично повідомленням боржника про умисне невиконання ним такого судового рішення, а тому Позивач звернувся до суду із заявою про встановлення способу виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.08.2017р. у справі №804/4226/17, яка була отримана Відповідачем 04.04.2018р., що підтверджується її змістом та вхідною відміткою Відповідача.
17.05.2018р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №55458829 відповідно до п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).
Підставою для винесення вищенаведеної постанови про закриття виконавчого провадження від 17.05.2018р. Відповідачем були обрані обставини з приводу того, що вимоги виконавчого документу виконані в повному обсязі, постанова державного виконавця від 22.02.2018р. про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. скасована Дніпропетровським окружним адміністративним судом 03.05.2018р. по справі №804/1770/18.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 ст.13 Закону №1404 передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 9 ч.1 ст.39 Закону №1404 встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802 (далі - Інструкція).
Так, пунктами 6, 7 розділу І Інструкції визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити:
- номер виконавчого провадження;
- вступну частину із зазначенням:
- назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення;
- найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність;
- назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа);
- за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене;
- мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову;
- резолютивну частину із зазначенням:
- прийнятого виконавцем рішення;
- строку і порядку оскарження постанови.
До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.
Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою. Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються за належністю.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, виконавче провадження підлягає закінченню, при цьому, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, обов`язкові реквізити яких визначені п.7 розділу І Інструкції, зокрема, передбачено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження викладається мотивувальна частина із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків).
Як вбачається з матеріалів справи, 17.05.2018р. державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №55458829 з підстав виконання в повному обсязі вимог виконавчого документа, скасування постанови державного виконавця від 22.02.2018р. про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду 03.05.2018р. по справі №804/1770/18 відповідно до п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».
Разом з тим, зміст наведеної оспорюваної постанови не містить жодних посилань на мотиви, з яких державний виконавець дійшов висновку про фактичне виконання боржником судового рішення за виконавчим провадженням, що суперечить вимогам п.7 розділу І наведеної Інструкції.
Крім того, підставою для визнання виконаними вимог виконавчого листа №804/4226/17 від 26.12.2017р. зазначено те, що постанова державного виконавця від 22.02.2018р. про накладення на ГУНП штрафу у розмірі 5100,00 грн. за повторне невиконання судового рішення скасована рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.05.2018р. у справі №804/1770/18.
Поряд із цим, наведене не може слугувати безумовною підставою для висновку про фактичне виконання ГУНП виконавчого документа та, в той же час, станом на момент прийняття оспорюваної постанови від 17.05.2018р. наведене судове рішення від 03.05.2018р. у справі №804/1770/18 ще не набрало законної сили.
Таким чином, на момент прийняття оспорюваної постанови про закінчення виконавчого провадження від 17.05.2018р. державний виконавець, посилаючись на обставини виконання виконавчого документу, не вжив всіх необхідних заходів та не пересвідчився у набранні вказаним рішенням суду законної сили в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та вищенаведеної Інструкції.
Також при прийнятті оспорюваної постанови державним виконавцем не було враховано обставину звернення Позивача як стягувача до суду із заявою про встановлення способу виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.08.2017р. у справі №804/4226/17, про що Позивачем було повідомлено державного виконавця.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції стосовно протиправності оскаржуваної постанови.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про часткове задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 28 лютого 2020 року необхідно залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги Третьої особи спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області -   залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року у справі №160/1249/20 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов