Ухвала
іменем України
29 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 212/6751/16-к
провадження № 51-1938ск18
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2020 року,
встановив:
Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою від 22 травня 2019 року залишив без задоволення заяву засудженого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Судової колегії з кримінальних справ Дніпропетровського обласного суду від 16 травня 2000 року та ухвали Верховного Суду України від 31 січня 2001 року.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 27 січня 2020 року апеляційні скарги засудженого та його захисників залишив без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без зміни.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати зазначені судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що суд без законних на те підстав відмовив у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами. Вважає, що під час ухвалення вироку щодо засудженого ОСОБА_4 , колегія суддів не мала повноважень та правомочності здійснювати правосуддя, через неприйняття суддею ОСОБА_7 присяги України та народними засідателями ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а ухвалу Верховного суду України було постановлено без участі захисника та засудженого, і зазначені обставини на його думку є нововиявленими відповідно до ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). Проте, суд апеляційної інстанції залишив без уваги наведені доводи апеляційних скарг, належної та обґрунтованої оцінки їм не надав, чим порушив вимоги ст. 419 КПК.
Перевіривши доводи в касаційній скарзі, копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону згідно ст. 412 КПК, є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Системне тлумачення глави 34 КПК у сукупності з наведеними вище положеннями призводить до висновку, що перегляд за нововиявленими обставинами є надзвичайним переглядом судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження, розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним. 
Цей висновок підтверджується, крім іншого, і самим текстом ст. 459 КПК, відповідно до якого нововиявленими обставинами визнаються: 
1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;
4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Відповідно до цього положення, нововиявлені обставини мають стосуватися лише вироку або судових рішень, що постановлені щодо цього вироку, тобто судового рішення по суті кримінального обвинувачення.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що нововиявлені обставини – це встановлені розслідуванням або вироком суду, що набрав законної сили, викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмету доказування у кримінальній справі та спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності. Нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками, як їх невідомість суду з причин, від нього незалежних; їх істотне значення для провадження; їх наявність в об`єктивній дійсності до ухвалення вироку; неможливість урахування під час провадження у справі та ухвалення вироку в зв`язку з їх невідомістю судові; їх відкриття тільки після вступу вироку у закону силу. Тобто необхідно наявність двох умов для визнання обставини нововиявленою, це обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінального провадження та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі.
Також, перевіривши доводи ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_6 наведені в заяві, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у заяві вказівки на нововиявлені обставини, передбачені ст. 459 КПК. 
У касаційній скарзі захисник вказує, що під час ухвалення вироку щодо засудженого ОСОБА_4 , колегія суддів не мала повноважень та правомочності здійснювати правосуддя, через неприйняття суддею ОСОБА_7 присяги України та народними засідателями ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а ухвалу Верховного суду України було постановлено без участі захисника та засудженого, що на його думку є нововиявленими обставинами відповідно до ст. 459 КПК.
Колегія суддів вважає зазначені доводи захисника такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.
Пунктом 12 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України 1996 року визначено, що судді всіх судів в Україні, обрані чи призначені до дня набуття чинності цією Конституцією, продовжують здійснювати свої повноваження згідно з чинним законодавством до закінчення строку, на який вони обрані чи призначені.
Оскільки суддя ОСОБА_7 , який брав участь у розгляді справи щодо ОСОБА_4 , був обраний до дня набуття чинності Конституцією України, а тому здійснював свої повноваження відповідно до вказаних вимог Конституції України.
Крім того, судами було встановлено, що згідно відповіді ТУ ДСА України в Дніпропетровській області від 02 жовтня 2018 року на запит адвоката ОСОБА_5 ніяким чином не вбачається підтвердження відсутності у складу суду, що 16 травня 2000 року ухвалював вирок відносно засудженого ОСОБА_4 , повноважень відправляти правосуддя. У цій відповіді лише зазначено, що інформацією щодо більшості складу суду ТУ ДСА України в Дніпропетровській області не володіє.
Тому підстави стверджувати про незаконність складу колегії суддів, як про це зазначає захисник, відсутні.
Безпідставними також є посилання захисника в касаційній скарзі, з приводу розгляду справи Верховним судом України без участі захисника та засудженого ОСОБА_4 , оскільки як вірно зазначив суд, у касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 не ставив перед судом касаційної інстанції питання про його обов`язкову участь у касаційному розгляді, так само не заявляв клопотань про його доставку в судове засідання, був належним чином повідомлений про час, дату та місце касаційного розгляду. Крім того, Верховний суд України переглянув кримінальну справу в касаційному порядку відповідно до діючих на той час вимог кримінально-процесуального закону, положення якого не вимагали обов`язкової участі під час перегляду кримінальної справи в касаційному порядку як засудженого, так і захисника.
Суд апеляційної інстанції під час перегляду справи, належним чином перевірив доводи, зазначені в апеляційних скаргах засудженого ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_5 , та надав детальні відповіді на доводи в апеляційних скаргах та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо того, що обставини, зазначені у заяві засудженого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_6 , не можуть вважатися нововиявленими у розумінні ст. 459 КПК.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що у поданій скарзі не наведено доводів, які би свідчили, що в цьому провадженні були допущені істотні порушення кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законні та обґрунтовані рішення.
Таким чином, із поданої касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, Верховний Суд не вбачає підстав для скасування судових рішень.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 с. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною захисника засудженого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                             ОСОБА_3