П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

26 травня  2020 року                                                                                  м. Київ
 
Справа № 22-3151                                            Головуючий у1-й інстанції - Гончарук В. П.
Унікальний № 755/6963/19                                                            Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Гаращенка Д. Р.
                                                                                 Невідомої Т. О.
 
                    за участю секретаря                           Пузикової В. В.
                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса та зобов`язання вчинити певні дії,-
 
у с т а н о в и л а:
 
У квітні 2019 року ОСОБА_1 пред`явив в суд позов до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д. М., третя особа - ТОВ «Кей-Колект», про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса та зобов`язання вчинити певні дії, в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Щелкова Д. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям реєстру), індексний номер 29381404 від 22 квітня 2016 року,  про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект», на підставі якого приватний нотаріус Щелков Д. М. вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 14287587 від 18 квітня 2016 року про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект»; зобов`язати приватного нотаріуса Щелкова Д. М. скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 14287587 від 18 квітня 2016 року про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-колект» та відновити запис про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою АДРЕСА_1 (а.с.1-4).
Позов обґрунтовував тим, що  він є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 . 18 квітня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д. М. неправомірно було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», індексний номер: 29381404 від 22 квітня 2016 року. Підставою виникнення права власності на квартиру вказано Іпотечний договір № 67167, серія та номер 2850 виданий 16 жовтня 2007 року, виданий Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В.
Вказане рішення стосується реєстрації відповідачем права власності ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на квартиру, яка є об`єктом права власності позивача, а також реєстрації обтяжень майна позивача.
Відповідачем було порушено норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Так державний реєстратор повинен був встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Також було порушено вимоги ст. 37 Закону України «Про іпотеку», оскільки позивачу не було надіслано вимогу про усунення порушень, що унеможливило встановлення нотаріусом завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі й шляхом набуття права власності.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь державного бюджету України 1 536 грн 80 коп. судового збору.
 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи,  порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення районного суду визнати протиправним та скасувати (а.с.76-85). 
В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу до суду не надходило.
 
В суд апеляційної інстанції відповідач та представник третьої особи не з`явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином. Суд ухвалив розглядати справу у їх відсутність, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає  залишенню без задоволення  з таких підстав.
Судовим розглядом встановлено, що в якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором № 11234906000 від 16 жовтня 2007 року, укладеного між АК інноваційний банк «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , 16 жовтня 2007 року було укладено договір Іпотеки № 67167, згідно умов якого іпотекодавець ОСОБА_1 передав в іпотеку іпотекодержателю АК інноваційний банк «УкрСиббанк» нерухоме майно, а саме, квартиру за адресою АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. 16 жовтня 2007 року за реєстровим № 2847.
Згідно з відомостями інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21 вересня 2016 року державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д. М. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29381404 від 22 квітня 2016 року (підстава виникнення права власності - Договір іпотеки № 67167, серія та номер:2850, виданий 16 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Кияшко А.В.) внесено запис до Державного реєстру речових прав № 14287587 про право власності ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на квартиру загальною площею 61,5 кв. м., житловою площею 40 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що звертаючись з позовними вимогами до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д.М., позивачем не вірно було обрано спосіб захисту своїх прав, оскільки спір виник з приводу порушення права власності позивача на квартиру внаслідок дій ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» щодо реєстрації такого права за ним. Зміст і характер відносин між учасниками справи та встановлені судом обставини справи засвідчують, що спір виник саме між позивачем та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» з приводу порушення прав позивача на квартиру внаслідок дій щодо реєстрації за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» такого права.
 
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд  виходить з наступного.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.
Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позову  ОСОБА_1 відповідають обставинам справи.
Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову  ОСОБА_1 , нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення  (а.с.71-73).
Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить. 
 
Відповідно ч. 3  Закону України «Про нотаріат», нотаріус - це  уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, а також здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у порядку та випадках, встановлених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
          Частина 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав: 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.
Згідно з ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Стаття 33 Закону України «Про іпотеку»  передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
          Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.
Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.
Відповідно до вимог ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим нотаріально посвідченим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог останнього, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку». Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає останньому застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».
При цьому згідно із частиною першою ст. 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.
Отже спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо цього майна. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У даному випадку це ТОВ «Кей-Колект», до якого позивач не пред`явив жодних вимог, визначивши товариство як третю особу. 
          З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги позивача щодо неправильного застосування районним судом норм матеріального права та  невідповідності висновків суду обставинам справи відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані.
 
          Посилання у апеляційній скарзі на положення КАС України відхиляються апеляційним судом як неприйнятні, оскільки дана справа відноситься до цивільної юрисдикції та розглядається за правилами, встановленими ЦПК України.
Відповідно до положень ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
          Отже відповідно до положень ЦПК України заміна відповідача проводиться судом виключно за клопотанням позивача, тому посилання у апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції мав самостійно залучити ТОВ «Кей-Колект» у якості другого  відповідача (співвідповідача), відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані.
Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN ANDOTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного  рішення  немає.
Ухвалення оскаржуваного рішення не перешкоджає ОСОБА_1 пред`явити позов до належного відповідача - ТОВ «Кей-Колект», із залученням до участі в справі у якості співвідповідача приватного нотаріуса, який діяв у даних правовідносинах у якості державного реєстратора.   
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
 
П О С Т А Н О В И Л А :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, визначених частиною другою статті 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складений 28 травня 2020 року.

Головуючий                                                                                А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                            Д. Р. Гаращенко
 
Т. О. Невідома