ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року	Львів	Справа № 803/13/16 пров. № А/857/3527/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді – Іщук Л. П.,
суддів – Обрізка І. М., Онишкевича Т. В., 
за участю секретаря судового засідання – Цар М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грандпостач» на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 січня 2016 року (ухвалену головуючим суддею          Дмитруком В. В. у м. Луцьку о 16:02 год) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грандпостач» до Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (правонаступником якої є Головне управління ДПС у Волинській області) про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, 

                                                            ВСТАНОВИВ:

05 січня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Грандпостач» (далі – ТзОВ «Грандпостач») звернулося до суду з адміністративним позовом до Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 24 грудня 2015 року № 0005882203 та № 0005892203.
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що висновки контролюючого органу про безтоварність його господарських операцій з контрагентами є безпідставними та спростовуються наданими під час перевірки первинними документами, що свідчить про необґрунтованість донарахування йому податкових зобов`язань з податку на прибуток і податку на додану вартість оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.
Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 28 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про задоволення позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою реальність укладених позивачем договорів, оскільки такі були спрямовані на реальне настання правових наслідків, які і настали. Крім того, на суму вартості товару було виписано податкові накладні, видаткові накладні та здійснено повний розрахунок. Зазначає, що товарно-транспортні накладні не виписувались, оскільки придбані товари не переміщувались, оскільки він і його контрагент ТзОВ «Захід Агропостач» знаходилися за однією адресою. Більше того, судовими рішеннями, що набрали законної сили, спростовані твердження контролюючого органу про фіктивність господарських операцій між                     ТзОВ «Захід Агропостач» та іншими юридичними особами по ланцюгу поставки.
Головним управлінням ДПС у Волинській області було заявлено клопотання про зупинення апеляційного провадження у справі чи відкладення її розгляду у зв`язку поширенням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та запровадженням на всій території України карантину, однак, таке є безпідставним та задоволенню не підлягає з огляду на тривалість судового розгляду даної справи та достатню тривалість часу для подання всіх наявних та необхідних доказів і пояснень сторонами.
В судове засідання на апеляційний розгляд справи учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд справи здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Луцькою об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Волинській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку                             ТзОВ «Грандпостач» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 28.02.2015 за наслідками проведення фінансово-господарських операцій з ТзОВ «Захід Агропостач», за результатами проведення якої складено акт від 14.12.2015 № 6100/22-03/37887249.
Вказаний акт перевірки містить висновок про порушення позивачем вимог пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, статті 201 Податкового кодексу України, а саме, занижено податок на додану вартість на загальну суму 519 865 грн; пунктів 138.1, 138.2, 138.4, 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, а саме, завищено витрати, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування за 2014 рік на загальну суму 2 599 325 грн, що призвело до заниження сплати до бюджету податку на прибуток за 2014 рік в розмірі 467879 грн.
Такі висновки обґрунтовані встановленою відсутністю реального виконання умов договору поставки від 24.04.2012 № 240412/1, укладеного між позивачем та ТзОВ «Захід Агропостач», оскільки: у вказаному договорі зазначено реквізити банківського рахунку позивача, відкритого лише 11.06.2013; з видаткових накладних неможливо ідентифікувати особу – отримувача придбаного товару; одна з податкових накладних на суму 232277 грн, в тому числі ПДВ – 38712,83 грн (від 31.07.2014 № 3), не зареєстрована в ЄРПН; відсутні документи щодо якості та походження придбаного товару; встановлений обрив ланцюга постачання товарів.
На підставі вказаного вище акта перевірки Луцькою об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Волинській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 24.12.2015 № 0005892203, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 649828,75 грн (з яких за основним зобов`язанням – 519863 грн та за штрафними санкціями – 129965,75 грн), та                  № 0005882203, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 584848,75 грн (з яких за основним зобов`язанням – 467879 грн та за штрафними санкціями – 116969,75 грн).
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем первинні документи не свідчать про фактичне здійснення господарських операцій, оскільки містять суттєві недоліки, наявність яких унеможливлює встановлення фактичного виконання умов зазначеного договору поставки.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно з статтею 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.
Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність – це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Статтею 198 Податкового кодексу України встановлено підстави, за яких у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит; визначено умови, час та порядок його формування; визначено права і обов`язки платників податку в цій сфері податкових правовідносин; підстави, що унеможливлюють віднесення сплаченого (нарахованого) податку до податкового кредиту.
Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
За змістом пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Разом з тим, надання податковому органу належним чином оформлених податкових накладних з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:
- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;
- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;
- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;
- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.
Отже, наявність виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для відшкодування податку на додану вартість, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності.
Предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах.
Доводи ж податкового органу про непідтвердження реальності здійснення господарських операцій мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на віднесення певних витрат до складу валових витрат з податку на прибуток чи віднесення до складу податкового кредиту певних сум податку на додану вартість.  
Як встановлено з матеріалів справи, основним видом економічної діяльності                   ТзОВ «Грандпостач» є оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткуванням.
Між позивачем, як покупцем, та ТзОВ «Захід Агропостач», як постачальником, укладено договір поставки від 24.04.2012 № 240412/1, згідно з яким постачальник зобов`язується передати у власність покупця запасні частини та інші деталі, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його загальну вартість на умовах цього договору. Визначено, що покупець отримує товар згідно з накладною, виданою продавцем, на складі постачальника за адресою: АДРЕСА_1 область, м. Луцьк, вул. Мамсурова, 8б.
Покликання контролюючого органу, як на одну з підстав безтоварності господарських операцій за вказаним договором, на те, що такий договір укладений 24.04.2012, однак, в частині реквізитів сторін зазначено реквізити банківського рахунку позивача, відкритого лише 11.06.2013, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки згідно з пунктом 11.4 вказаного договору усі зміни і доповнення в договір вносяться тільки за взаємною згодою сторін; додаткові угоди, доповнення до цього договору становлять його складову та невід`ємну частину, відтак, зміна банківських реквізитів не є доповненням до договору, а тому відповідні реквізити могли бути замінені в самому договорі за взаємною згодою сторін без укладення додатків до такого.
Крім того, такий договір не є нікчемним, не визнавався судом недійсним, а тому, апріорі, є належним доказом існування відповідних, встановлених ним, відносин між сторонами – позивачем та ТзОВ «Захід Агропостач».
В підтвердження реальності здійснення господарських операцій з ТзОВ «Захід Агропостач» позивачем надані первинні документи, які свідчать про господарські операції, зокрема, копії податкових накладних, видаткових накладних, платіжних доручень. 
Що стосується ненадання позивачем довіреностей на отримання товару, то як встановлено з наявних в матеріалах справи копій видаткових накладних, товар, придбаний у ТзОВ «Захід Агропостач», був отриманий ОСОБА_1 , Корнієвич О. та особою, без зазначення посади, прізвища та ініціалів. 
Також встановлено з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували з ТзОВ «Грандпостач» у трудових відносинах, займали посади менеджерів з постачання та мали право отримувати товар без наявності доручення. Підпис невстановленої, на думку контролюючого органу, особи відповідає підпису директора             ТзОВ «Грандпостач» ОСОБА_4 , який вправі також діяти від імені юридичної особи без довіреності. Тому доводи податкового органу про безтоварність операцій у зв`язку з відсутністю довіреностей осіб – отримувачів товару, з безпідставними.
Щодо відсутності товарно-транспортних накладних, то апеляційний суд вважає, що такі підставно відсутні у позивача, оскільки його - контрагент ТзОВ «Захід Агропостач» знаходився за тією ж адресою, що і позивач, що виключало необхідність здійснювати транспортування товару.
Апеляційний судом встановлено, що оплата за придбаний товар здійснювалась безготівково, цей факт відповідачем визнається, відповідні платіжні доручення в призначенні платежу містять інформацію про акти звірки, однак, апеляційний суд позбавлений можливості їх дослідити, оскільки п`ятирічний строк зберігання таких сплив.
Враховуючи наведене, а також те, що контролюючи органом не встановлено здійснення між позивачем та ТзОВ «Захід Агропостач» у спірний період господарських операцій інших, ніж ті, що передбачені договором від 24.04.2012 № 240412/1, то незазначення в платіжних дорученнях реквізитів цього договору не спростовує реального придбання та оплати відповідного товару на підставі нього. 
Апеляційний суд не приймає доводи податкового органу щодо нереєстрації податкової накладної від 31.07.2014 №3 в Єдиному реєстрі податкових накладних, оскільки така була включена ТзОВ «Захід Агропостач» до такого реєстру та сплачена відповідна сума податку на додану вартість в бюджет.
Що ж стосується доводів відповідача про ненадання позивачем для перевірки сертифікатів відповідності, то необхідно вказати, що це документи, які підтверджують якість товарів, за своїм змістом вони не можуть доводити або спростовувати факт поставки товарів, оскільки містять виключно інформацію стосовно відповідності товарів стандартам та технічним умовам і не є первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що фіксують факти здійснення господарських операцій.
Про подальше використання придбаного товару у господарській діяльності                      ТзОВ «Грандпостач» свідчать наявні в матеріалах справи реєстри виданих та отриманих податкових накладних про продаж відповідного товару іншим підприємствам та організаціям.
Апеляційний суд вважає безпідставним висновок відповідача про обрив ланцюга постачання товарів ТзОВ «Грандпостач», придбаних у його контрагента ТзОВ «Захід Агропостач», оскільки такий спростовується обставинами, встановленими судовими рішеннями, що набрали законної сили, в адміністративних справах № 803/2693/14,                       № 803/2691/14 та № 803/2399/14.
Також апеляційний суд враховує, що постановою старшого слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Волинській області Шелепіна С. С. від 29.02.2016 закрито кримінальне провадження № 32015030000000074, внесене 27.07.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо вчинення службовими особами ТзОВ «Грандпостач» кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 212 Кримінального кодексу України.
Апеляційний суд зазначає, що згідно з пунктом 38 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України" коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань.
Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.
Натомість, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об`єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з фіктивним суб`єктом підприємницької діяльності (постачальником) з метою незаконного отримання податкової вигоди.
Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що господарські операції з придбання товару, проведені між ТзОВ «Грандпостач» та ТзОВ «Захід Агропостач» у               2014 році, є реальними, оскільки товар було поставлено, оплачено, використано в господарській діяльності позивачем, що підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.
Головним управлінням ДПС у Волинській області подано до суду клопотання про заміну відповідача правонаступником, яке підлягає задоволенню з огляду на наступне.
До Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області та визначено як правонаступника – Головне управління ДФС у Волинській області.
Постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року № 537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" реорганізовано Головне управління ДФС у Волинській області шляхом його приєднання до Головного управління ДПС у Волинській області.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 682-р оголошено про початок роботи Державної податкової служби України, а згідно з наказом Головного управління ДПС у Волинській області від 29 серпня 2019 року № 10 розпочато виконання Головним управлінням ДПС у Волинській області функцій і повноважень Головного управління ДФС у Волинській області, що припиняється
Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
За наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позову.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Як встановлено апеляційним судом з матеріалів справи, позивач – ТзОВ «Грандпостач» за подання позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 18520,20 грн та за подання апеляційної скарги - у розмірі 20372,23 грн.
Враховуючи, що позов та апеляційна скарга ТзОВ «Грандпостач» задоволені, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судових витрат в розмірі 38892,43 грн.
Керуючись статтями 310, 315, 317, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Замінити відповідача Луцьку об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Волинській області на правонаступника - Головне управління ДПС у Волинській області.
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грандпостач» задовольнити.
Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 січня 2016 року у справі № 803/13/16 – скасувати та прийняти постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Грандпостач» задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 24 грудня 2015 року № 0005882203 та № 0005892203.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області (код ЄДРПОУ 43143484, місцезнаходження: майдан Київський, 4, м. Луцьк, Волинська область, 43010) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Грандпостач» (код ЄДРПОУ 37887249, місцезнаходження: вул. Довженка, 12, с. Підгайці, Луцький район, Волинська область, 45602) судові витрати в розмірі 38892 (тридцять вісім тисяч вісімсот дев`яносто дві) грн 43 коп.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 14.05.2020