ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" січня 2020 р.           Справа№ 910/3657/18
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тарасенко К.В.
суддів:            Михальської Ю.Б. 
          Шаптали  Є.Ю. 
 
при секретарі судового засідання Горді В.В.
за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 29.01.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
на рішення Господарського суду міста Києва 
від 10.09.2019 (повний текст складено 20.09.2019)
у справі № 910/3657/18 (суддя: Спичак О.М.) 

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 
до Публічного акціонерного товариства «Київгаз»
про стягнення 1 755 638,09 грн.

ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. короткий зміст позовних вимог
Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київгаз» про стягнення 1 755 638,09 грн заборгованості, з яких: 733 246,41 грн пені, 829 856,36 грн інфляційних втрат, 3% річних у сумі 192 535,32 грн.
Позовна заява обґрунтована обставинами несвоєчасного виконання товариством зобов`язання з оплати природного газу вартістю 12 451 013,94 грн, поставленого компанією у листопаді 2016 року за договором постачання природного газу №16-087-ВТВ від 23.11.2016, укладеним між сторонами, та погашення залишку заборгованості в розмірі 5 397 869,76 грн лише 28.02.2018 згідно з платіжним дорученням №1 від 28.02.2018. 

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі №910/3657/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. 
Рішення мотивоване тим, що підписавши спільне протокольне рішення на суму 5 397 869,76 грн., стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за порушення строків сплати якої і є предметом спору у справі, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, у тому числі, за договором.
За таких обставин, у даному випадку, підставою для стягнення пені та нарахувань, що передбачені ст.625 Цивільного кодексу України, за неналежне виконання грошових зобов`язань в частині оплати товару на суму 5 397 869,76 грн., може бути лише порушення відповідачем спільного протокольного рішення №2976 від 20.05.2017. Доказів наявності вказаних обставин матеріали справи не містять, що є підставою для відмови у позові.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із винесеним рішенням, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі №910/3657/18 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:
2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2019 для розгляду справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., Шаптала Є.Ю. 
У процесі здійснення підготовчих дій відповідно до статті 267 Господарського процесуального кодексу України 08.11.2019 суддя Північного апеляційного господарського суду Іоннікова І.А. заявила про самовідвід від розгляду справи №910/3657/18.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2019 заяву судді Іоннікової І.А про самовідвід від розгляду справи №910/3657/18 задоволено. Справу передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення заміни судді відповідно до ст. 32 ГПК України. 
Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/4597/19 від 14.11.2019 відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл даної справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2019 у справі №910/3657/18 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Михальська Ю.Б., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2019 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі №910/3657/18 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2019, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі №910/3657/18 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019. Розгляд апеляційної скарги призначено на 16.01.2020.
28.12.2019 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Представники сторін у судове засідання 16.01.2020 з`явились.
У судовому засіданні 16.01.2020 оголошено перерву на 29.01.2020.
У судове засідання 29.01.2020 представники сторін з`явились та надали пояснення по суті спору.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції припустився помилки та безпідставно відмовив у доведеному і обґрунтованому позові.
Позивач вважає, що ненадходження йому коштів у 2017 році, а також сплив дії постанови КМУ № 20 свідчить про те, що Спільне протокольне рішення №2976 не породжує для його сторін жодних правових наслідків.
Водночас, апелянт вважає, що судом першої інстанції було проігноровано вказівки суду касаційної інстанції.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відзив мотивовано тим, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, а підстави для його скасування відсутні.
Відповідач зазначає, що Спільне протокольне рішення №2976 не було анульоване, що здійснюється шляхом складання окремого протокольного рішення, грошові кошти на його виконання позивачем прийнято, а тому відсутні підстави вважати, що воно не породило правових наслідків для сторін.
Водночас, відповідач вказує, що посилання в призначенні платежу у платіжному дорученні №1 від 28.02.2018 на суму 5  397  869,76 грн на постанову КМУ № 256 не впливає на суть спірних правовідносин, натомість матеріали справи підтверджують, що вказана сума була сплачена саме на виконання Спільного протокольного рішення №2976.

2.4. інші процесуальні дії у справі:
У судовому засіданні 29.01.2020 представник позивача надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Представники відповідача у судовому засіданні 29.01.2020 надав пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Мотивувальна частина.
3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:
3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини
23.11.2016 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Київгаз» (споживач) укладено договір №16-087-ВТВ постачання природного газу, згідно з п.1.1 якого постачальник (позивач) зобов`язався передати у власність споживачу (відповідач) у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.
Пунктом 2.1 договору №16-087-ВТВ від 23.11.2016 встановлено, що постачальник передає споживачу з 01 листопада 2016 року по 30 листопада 2016 року (включно) газ обсягом до 1 500,000 тис. куб. м.
Обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (п. 2.1.1 договору №16-087-ВТВ від 23.11.2016).
Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору №16-087-ВТВ від 23.11.2016 позивачем було передано відповідачу природний газ в кількості 1 521 608 куб. м вартістю 12 451 013,94 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2016.
Пунктом 6.1 договору №16-087-ВТВ від 23.11.2016 встановлено, що оплата планових обсягів газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20 числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу, тобто до 20.12.2016.

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин
За твердженнями позивача, відповідач не здійснив оплату поставленого природного газу у встановлений договором №16-087-ВТВ від 23.11.2016 строк у повному обсязі, залишок боргу станом на 21.12.2016 склав 5 397 869,76 грн, а кінцева оплата проведена 28.02.2018 згідно платіжного доручення №1 від 28.02.2018, що і стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат згідно ст.625 Цивільного кодексу України. 
Постановою Верховного Суду у справі 910/3657/18 від 12.03.2019 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено; рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2018 у справі №910/3657/18 скасовано; справу №910/3657/18 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Скасовуючи судові рішення Верховним Судом зауважено, що судами не надано належної правової оцінки твердженням позивача про те, що використання відповідачем асигнувань, отриманих у 2018 році згідно з Порядком №256 (в редакції, чинній з 01.01.2018), з метою погашення боргу перед постачальником, свідчить про власне волевиявлення Споживача щодо використання бюджетних коштів, однак не позбавляє Товариство обов`язку відшкодування втрат кредитора, пов`язаних з простроченням грошового зобов`язання. Також вказано, що судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи не спростовано доводи позивача про те, що положення Порядку №256 не регулюють господарських правовідносин між сторонами, які виникли до набрання нею чинності, оскільки цей Порядок не містить вказівки про розповсюдження його дії на правовідносини, що існували до 01.01.2018 та які відмінні від боргових зобов`язань по пільгам і субсидіям населення. До того ж, вказано, що судові рішення не містять належного обґрунтування того, яким чином та з яких підстав з огляду на втрату чинності з 01.01.2018 спеціального нормативного механізму оформлення спільними протокольними рішеннями розрахунків між сторонами, якими (рішеннями) раніше змінювалися порядок та строки цих розрахунків, суди дійшли передчасного висновку про зміну порядку та строку розрахунків щодо заборгованості у сумі 5397869,76 грн. за договором №16-087-ВТВ від 23.11.2016 згідно з Порядком №256 (в редакції, чинній з 01.01.2018), який в дійсності відповідних положень не містить. 
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог під час нового розгляду справи відповідачем вказано, що 20.06.2017 між Головним управлінням Державної казначейської служби України у м. Києві, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаментом соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Публічним акціонерним товариством «Київенерго», Публічним акціонерним товариством «Київгаз» та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» було прийнято спільне протокольне рішення №2976 про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, згідно якого погашення заборгованості в сумі 5 397 869,76 грн за договором №16-087-ВТВ від 23.11.2016 здійснювалось за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України. Наведене, на думку відповідача, вказує на зміну порядку та строку оплати товару за спірним правочином, який покупцем порушено не було, що фактично виключає наявність підстав для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.
З огляду на викладене, встановленню підлягають обставини наявності у відповідача прострочення виконання грошового зобов`язання, яке б могло бути підставою для стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

3.3. доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції
Згідно спільного протокольного рішення №2976 від 20.06.2017 про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, згідно якого погашення заборгованості в сумі 5 397 869,76 грн за договором №16-087-ВТВ від 23.11.2016 здійснювалось за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України. 
Відповідно до п.5.2 спільного протокольного рішення №2976 від 20.06.2017 останнє набирає чинності з моменту його підписання всіма сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим спільним протокольним рішенням. 
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що згідно платіжного доручення №1 від 28.02.2018 (т. 1 а.с. 67) Публічним акціонерним товариством «Київгаз» було перераховано на рахунок Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» грошові кошти в сумі 5 397 869,76 грн в рахунок погашення заборгованості. Означене платіжне доручення було проведено Головним управлінням Державної казначейської служби України у м.Києві 28.02.2018. 
При цьому, зазначення у призначенні платежу у платіжному дорученні « 03346331, пост.КМУ від 04.03.2002 №256, за прир.газ 2016, зг.дог. від 23.11.2016р. №16-087-ВТВ, ПДВ - 899644,96грн.» фактично не нівелює змісту та не скасовує спільного протокольного рішення №2976 від 20.06.2017, яке було прийнято саме під час чинності Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, який було затверджено постановою №20 від 11.01.2005 Кабінету міністрів України, та ніяким чином не встановлює іншого порядку оплати заборгованості в розмірі 5 397 869,76 грн, ніж було визначено вказаним спільним протокольним рішенням саме у відповідності до постанови №20 від 11.01.2005 Кабінету міністрів України.
В контексті означеного судом прийнято до уваги пояснення відповідача стосовно того, що виконання спільного протокольного рішення до 01.01.2018р. (дата втрати чинності постанови №20 від 11.01.2005 Кабінету міністрів України) не було здійснено через ненадходження грошових коштів з Державного бюджету України від Державної казначейської служби України, а відповідне призначення платежу було обумовлено лише приписами п. 8-1 Порядку, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 256 від 04.03.2002. 
Колегія суддів наголошує, що текст призначення платежу не змінює порядок розрахунків та правовідносини між сторонами, які виникли з договору та спільного протокольного рішення, а тому не впливає на суть правовідносин між сторонами.
Тобто, з наведеного вбачається, що фактично погашення заборгованості в сумі 5 397 869,76 грн здійснювалось у відповідності до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, який було затверджено Постановою №20 від 11.01.2005 Кабінету міністрів України, згідно прийнятого у його відповідності спільного протокольного рішення, проте за часовим проміжком, вже після втрати чинності означеним нормативно-правим актом. 
Ані постановою №256 від 04.03.2002 (в редакції, чинній з 01.01.2018) Кабінету міністрів України «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», а ні постановою №951 від 08.11.2017 Кабінету Міністрів України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» не передбачено втрати чинності спільними протокольними рішеннями, які було прийнято на виконання Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, проте не виконано станом на момент втрати чинності останнім. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність доводів позивача про використання відповідачем асигнувань, отриманих у 2018 році згідно з Порядком, затвердженим постановою №256 від 04.03.2002 Кабінету міністрів України (в редакції, чинній з 01.01.2018), з метою погашення боргу перед постачальником, як власного волевиявлення споживача щодо використання бюджетних коштів, що не позбавляє Товариство обов`язку відшкодування втрат кредитора, пов`язаних з простроченням грошового зобов`язання.
За таких обставин, виходячи з всього вищевикладеного у сукупності, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.
Тобто, підписавши спільне протокольне рішення на суму 5 397 869,76 грн, стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за порушення строків сплати якої і є предметом спору у справі, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, у тому числі, за договором.
Така ж позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №924/296/18 та постанові Верховного Суду від 13.08.2019 по справі №924/752/18. 
За таких обставин, у даному випадку, підставою для стягнення пені та нарахувань, що передбачені ст.625 Цивільного кодексу України, за неналежне виконання грошових зобов`язань в частині оплати товару на суму 5 397 869,76 грн, може бути лише порушення відповідачем спільного протокольного рішення №2976 від 20.06.2017. Доказів наявності вказаних обставин матеріали справи не містять, а отже й відсутні підстави для задоволення позову.

3.4. чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду
Порушенням права є такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
З огляду на обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності факту порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:
4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи 
Враховуючи, що сторони змінили строк виконання грошового зобов`язання шляхом укладення спільного протокольного рішення, а також враховуючи відсутність доказів порушення строків оплати у відповідності до спільного протокольного рішення, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та пені.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.
Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).
Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Пунктом 8.2 договору №16-087-ВТВ від 23.11.2016 встановлено, що у разі невиконання споживачем умов пункту 6.1 договору він зобов`язується сплатити постачальнику крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У ст. 628 Цивільного кодексу України вказано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами зі ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.
Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Згідно з ч.ч. 1 - 3 ст. 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.
Постановою №20 від 11 січня 2005 Кабінету міністрів України затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, яким визначено механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема, електроенергії, природного газу, за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та ПАТ «Укртрансгаз», а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами.
Відповідно до ч. 1 - 3 п. 7 Порядку для проведення розрахунків відповідно до цього Порядку всі учасники відкривають рахунки в органах Казначейства, крім енергопостачальних компаній, державного підприємства «Енергоринок», які проводять розрахунки за спожиту електроенергію через поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в уповноваженому банку. Розрахункове обслуговування цих рахунків здійснюється на умовах, визначених договором, що укладається між органами Казначейства та суб`єктами підприємницької діяльності. Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.
Таким чином держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.
Пунктом 7 Порядку визначено, що розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.
Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг.
Визнаючи неможливість розрахунків в цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.
Правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, якою приймаються законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. А тому на виконання таких законодавчих актів Державою в особі відповідних державних органів приймаються підзаконні нормативні акти.
Тобто, Держава фактично визнає неспроможність підприємства паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки (залежно від рівня наданих пільг і субвенцій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).
Відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється з Державного бюджету України за спеціальною процедурою. При цьому, такі кошти не є коштами суб`єкта господарювання, а перераховуються на рахунок, в даному випадку - Публічного акціонерного товариства «НАК «Нафтогаз України». 
Таким чином державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.
01.01.2018 набрала чинності постанова №951 від 08.11.2017 Кабінету Міністрів України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України», якою до переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність віднесено, в тому числі, Постанову Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року N 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».
Постановою №256 від 04.03.2002 (в редакції, чинній з 01.01.2018) Кабінету міністрів України «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України №951 від 08.11.2017 та №114 від 21.02.2018, запроваджено новий механізм фінансування субвенцій на надання пільг та житлових субсидій населенню.
Затверджений постановою №256 від 04.03.2002 Кабінету міністрів України Порядок визначає, зокрема, відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання).
Відповідно до п.8.1 Порядку, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 256 від 04.03.2002 кошти на оплату пільг і субсидій за електричну енергію, природний газ, послуги з транспортування, розподілу та постачання природного газу, тепло-, водопостачання і водовідведення, отримані від головних розпорядників місцевих бюджетів згідно з пунктом 8 цього Порядку, використовуються суб`єктами господарювання, розрахунки з якими здійснюються за рахунок таких коштів, за цільовим призначенням з урахуванням вимог цього пункту.
Згідно з ч. 3 п. 8-1 Порядку, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №256 від 04.03.2002 суб`єктами господарювання, які мають ліцензію на розподіл природного газу, кошти, отримані згідно з абзацами другим, сьомим, дев`ятим та чотирнадцятим цього пункту, спрямовуються на оплату природного газу оптовим продавцям та власникам ресурсу природного газу (в тому числі, Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»).
Частиною 23 п. 8-1 Порядку усі учасники розрахунків, що проводяться згідно із цим пунктом, у графі «Призначення платежу» платіжних доручень додатково зазначають» постанова Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. №256» та вказують вид послуги (енергоносія), за який проводиться розрахунок.
Згідно з ч. 25 п. 8-1 Порядку казначейство не пізніше ніж протягом наступного операційного дня після надходження платіжних доручень учасників розрахунків, передбачених цим пунктом, здійснює їх виконання.
З системного аналізу вказаного Порядку полягає, що змінився порядок оплати, а саме пунктом 8.1. Постанови нормативно закріплено порядок використання коштів на оплату суб`єктами господарювання, зокрема, які здійснюють постачання природного газу, в разі отримання таких коштів від головних розпорядників місцевих бюджетів, укладення додаткових спільних протокольних рішень згідно зі змінами, внесеними в Постанову Кабінету Міністрів України уже не вимагається.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:
5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу
Розглянувши доводи апелянта та дослідивши обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність його доводів про ігнорування вказівок Верховного Суду, так як Спільне протокольне рішення №2976 від 20.05.2017 (том 3 а.с. 77-79) не було предметом дослідження Верховного Суду, а було подане вже після надходження справи на новий розгляд, однак воно істотно впливає на суть правовідносин між сторонами.
Водночас, позивачем не спростовано висновків суду першої інстанції, що сторонами змінено строк виконання зобов`язання, а відповідачем виконано зобов`язання з урахуванням вказаних змін.
Доводи відповідача про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції підтверджуються матеріалами справи та враховані судом.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:
Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.
Рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі № 910/3657/18 підлягає залишенню без змін.
Апеляційна скарга Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі № 910/3657/18 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:
7.1. Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд-
ПОСТАНОВИВ:
1.          Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі № 910/3657/18 залишити без задоволення.
2.          Рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі № 910/3657/18 залишити без змін.
3.          Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».
4.          Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України. 
Повний текст рішення складено та підписано: 10.03.2020.

Головуючий суддя                                                            К.В. Тарасенко 

Судді                                                                                Ю.Б. Михальська

                                                                                Є.Ю. Шаптала