ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3260/20 Справа № 199/4081/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,
за участю секретаря - Порубай М.Л., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз", Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", третя особа - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг про визнання незаконними дій щодо режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно з показаннями загальнобудинкового лічильника, зобов`язання здійснити перерахунок за спожитий газ, визнання незаконними дій та зобов`язання встановити індивідуальний газовий лічильник у квартирах позивачів, стягнення моральної шкоди, –

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що усі позивачі проживають у будинку АДРЕСА_1 та подали колективну заяву до ПАТ «Дніпрогаз» про безкоштовне встановлення індивідуальних лічильників газу у своїх квартирах. Натомість ПАТ «Дніпрогаз» необгрунтовано відмовив у встановленні індивідуальних лічильників газу і повідомив, що 11.04.2016 року було виконано роботи щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу. Позивачі вважають, що встановлення загальнобудинкового лічильника обліку газу в процесі споживання газу не відображає фактичного споживання газу кожним споживачем багатоквартирного будинку окремо, що породжує нарахування сум за споживання газу, який насправді не використовувався споживачем. Договори між окремими побутовими споживачами (власниками квартир, не обладнаних квартирними лічильниками газу) та відповідачами, зокрема щодо встановлення загальнобудинкового лічильника та проведення оплати за показниками такого лічильника, також не укладалися.
Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили суд визнати дії ПАТ «Дніпрогаз» та ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» неправомірними щодо нарахування ОСОБА_1 (квартира АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 (квартира АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 (квартира АДРЕСА_4 ), ОСОБА_5 (квартира АДРЕСА_5 ), ОСОБА_4 (квартира АДРЕСА_6 ) із липня 2017 року обсягу та плати за спожитий газ за показниками загальнобудинкового газового лічильника; зобов`язати ПАТ «Дніпрогаз» та ТОВ "Дніпровськгаззбут" здійснити ОСОБА_1 (квартира АДРЕСА_2 ) за його особовим рахунком № НОМЕР_1 , ОСОБА_2 (квартира АДРЕСА_3 ) за його особовим рахунком № НОМЕР_2 , ОСОБА_3 (квартира АДРЕСА_4 ) за його особовим рахунком № НОМЕР_3 , ОСОБА_5 (квартира АДРЕСА_5 ) за його особовим рахунком № НОМЕР_4 , ОСОБА_4 (квартира АДРЕСА_6 ) за її особовим рахунком № НОМЕР_5 , перерахунок плати за газ, починаючи із липня 2017 року, виходячи із діючих протягом вказаного періоду норм споживання газу для громадян у квартирах, в яких не встановлені індивідуальні газові лічильники; стягнути з відповідачів солідарно моральну шкоду у розмірі 20 000,00 гривень рівними частками на користь кожного позивача.
Позивачами були збільшені позовні вимоги, в яких вони просили суд також зобов`язати ПАТ «Дніпрогаз» встановити індивідуальні лічильники газу ОСОБА_1 (квартира АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 (квартира АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 (квартира АДРЕСА_4 ), ОСОБА_5 (квартира АДРЕСА_5 ), ОСОБА_4 (квартира АДРЕСА_6 ), та визнати неправомірними дії ПАТ «Дніпрогаз» у частині невстановлення індивідуальних лічильників у квартирах позивачів, які іще 20.01.2017 року звернулися до ПАТ «Дніпрогаз» (вих.08/01/17) із проханням встановити індивідуальні лічильники газу.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись із таким рішенням суду,  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4  подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати оскаржуване рішення суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та на неправильне застосування норм матеріального права.
АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" та ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» відповідно до ст. 360 ЦПК України подали відзиви, в яких просили апеляційну скаргу  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4  залишити без задоволення, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2019 року — без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживають у будинку АДРЕСА_1 та є споживачами природного газу. 
11.04.2016 року у вказаному будинку ПАТ «Дніпрогаз» за власні кошти було виконано роботи щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу.
Позивачі фактично проживають у багатоквартирному будинку: ОСОБА_1 (квартира АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 (квартира АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 (квартира АДРЕСА_4 ), ОСОБА_5 (квартира АДРЕСА_5 ), ОСОБА_4 (квартира АДРЕСА_6 ), квартири обладнані одним газовим приладом - газовою плитою, яка використовується для приготування їжі.
Судом встановлено, що по відношенню до побутових споживачів ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» є постачальником, а АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» - розподільником, Оператором газорозподільної мережі.
Постановою НКРЕКП від 31.03.2016 №545 (зі змінами) затверджено План розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпрогаз» на 2016-2025 роки та джерела його фінансування по розділах.
У І розділі Плану розвитку на 2016-2025 роки, було передбачено, з урахуванням технічних та економічних чинників, встановлення загальнобудинкового лічильника за адресою: АДРЕСА_7 .
Згідно з інформацією, наданою до НКРЕКП, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з липня 2017 року за вищезазначеною адресою нарахування за спожитий природний газ здійснюються відповідно до показників загальнобудинкового лічильника природного газу, які надає оператор ГРМ (ПАТ «Дніпрогаз»). За адресою: АДРЕСА_1 , забезпечено облік природного газу відповідно до вимог Закону.
Законом України Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу", із змінами, внесеними згідно із Законами
№ 2260-VIII від 21.12.2017, визначено правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку.
Статтею 2 Закону передбачено, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку:
1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується:
комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року;
для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року;
тільки для приготування їжі - з 1 січня 2021 року;
Згідно з вимогами ст.3 даного Закону, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок:
коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території;
коштів відповідного бюджету, крім коштів місцевих бюджетів;
інших джерел, не заборонених законодавством.
Ч.2 даної статті передбачено, що побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу.
Порядок і розміри компенсації витрат на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення), які встановлять лічильники протягом 2018 року, відповідна компенсація здійснюється протягом 12 місяців.
Ч.3 вказує на те, що фінансування робіт з оснащення вузлами обліку природного газу фізичних осіб - підприємців та юридичних осіб здійснюється відповідно за рахунок:
коштів фізичних осіб - підприємців, які відповідно до договору користуються
послугами з газопостачання для провадження підприємницької діяльності;
коштів юридичних осіб, які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання.
Відповідно до ст.4 Закону виконавцями робіт із встановлення вузлів обліку природного газу є суб`єкти господарювання, що:
здійснюють розподіл природного газу на відповідній території;
отримали відповідні дозволи для виконання робіт із встановлення вузлів обліку природного газу.
Статтею 6 Закону передбачено, що:
1. Суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані:
1) забезпечити встановлення лічильників газу:
а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується:
комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року;
для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року;
тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року.
У разі не встановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.
У разі ненадання співвласниками багатоквартирного будинку згоди на встановлення загальнобудинкового лічильника газу суб`єктам господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється;
б) для інших споживачів - до 1 липня 2011 року;
2) припинити розподіл природного газу споживачам, які використовують природний газ без його комерційного обліку, у разі відмови таких споживачів від встановлення лічильників газу, а саме:
а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується:
комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року;
для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року;
тільки для приготування їжі - з 1 січня 2021 року.
Таким чином, споживач має можливість забезпечити індивідуальний облік природного газу у своїй квартирі із джерел не заборонених законодавством.
Отже, встановлення індивідуальних лічильників природного газу за рахунок газорозподільного підприємства передбачено лише там, де не було передбачено встановлення загальнобудинкового лічильника природного газу.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на необгрунтованість та недоведеність позовних вимог, а також посилався на те, що встановлення загальнобудинкового лічильника обліку спожитого газу відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства та у відповідності з наявним проектом, дії відповідачів щодо здійснення нарахування за спожитий газ є правомірними.
Також, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів на користь позивачів моральної шкоди, оскільки позивачами не зазначено, яку саме шкоду завдано їм з боку відповідачів, як споживачам природного газу, жодних доказів на підтвердження завдання їм моральної шкоди внаслідок недоліків продукції, не надано.
В своїй апеляційній скарзі апелянти посилаються на те, що суд першої інстанції не врахував, що дії відповідачів призводять до нарахування власникам (користувачам) квартир, не обладнаних квартирними лічильниками, сум за споживання газу, який не використовувався споживачем. В той же час встановлення загальнобудинкового лічильника із позивачами та іншими власниками квартир у житловому будинку не погоджувалось. Вказані обставини, на думку апелянтів, порушують їх права. 
Колегія суддів не може погодитися з такими доводами апелянтів, з наступних підстав.
Так, колегія суддів вважає, щосудом першої інстанції правомірно встановлено, що позивачами не доведено порушення їхніх прав, а відповідно і наявності у останніх права вимоги щодо їх захисту, оскільки, згідно ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. Тобто, законодавчо визначений термін на забезпечення позивачів індивідуальними лічильниками газу, ще не настав, а відтак і позовні вимоги є необгрунтованими та передчасними, оскільки відсутнє зі сторони АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" порушення прав позивачів.
       Згідно ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
       Крім того, заходи зі встановлення будинкових лічильників газу (із зазначенням адрес будинків) та встановлення індивідуальних лічильників газу там, де не будуть встановлюватись будинкові лічильники газу, передбачено у відповідних Планах розвитку газорозподільної системи ліцензіатів на 2016-2025 роки, затверджених НКРЕКП, зокрема у І розділі таких інвестиційних програм. Будинок за адресою апелянтів входить до переліку будинків, у яких було заплановано організацію загальнобудинкового лічильника газу.
       Згідно п. 2 гл. 5 р. ІV Кодексу ГРМ, Оператор ГРМ зобов`язаний виконувати затверджений Регулятором план розвитку в повному обсязі відповідно до запланованих етапів, обсягів робіт у кількісному вираженні та обсягів фінансування у вартісному вираженні.
       З норм ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», а саме ст.ст. 3, 4, 6, вбачається, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до січня 2021 року. Натомість законом передбачено доволі широкий перелік можливих джерел фінансування вказаних робіт, включаючи безпосередньо і кошти споживачів. Оскільки у ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу.
       Також, законом не обмежено коло суб`єктів господарювання, які можуть бути виконавцями вимог вказаного закону. Оскільки, згідно ст. 4 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», виконавцями робіт із встановлення вузлів обліку природного газу є суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; отримали відповідні дозволи виконання робіт із встановлення вузлів обліку природного газу. Тобто дії з встановлення лічильників газу на виконання вимог Закону, віднесено до конкурентного ринку. А відтак, Законом не передбачено виключного обов`язку відповідача проводити дії з встановлення лічильників газу. Законом лише визначено обов`язок суб`єкта господарювання з забезпечення робіт з проведення встановлення лічильників газу, але не встановлення.
       З аналізу норм Кодексу ГРМ, та тих основних функцій, якими він наділяє Операторів ГРМ, встановлено, що дії з забезпечення встановлення лічильників газу полягають у наступному: погодження проектної документації та видача технічних умов (вразі необхідності); припинення газопостачання для проведення робіт з встановлення лічильника газу; проведення обстеження встановленого лічильника газу; прийняття в експлуатацію встановленого лічильника газу; відновлення газопостачання після встановлення лічильника газу; зберігання одного примірника технічної документації в архіві Оператора ГРМ. Крім того, згідно гл.2 роз. X Кодексу ГРМ, будівництво, монтаж та налагодження комерційного ВОГ та його складових здійснюються відповідно до погодженої Оператором ГРМ проектної документації та вимог цього Кодексу. Усі роботи виконуються спеціалізованими монтажними організаціями, які мають на це відповідний дозвіл, з дотриманням діючих норм та інструкцій та відповідно до вимог, зазначених у настановах з експлуатації заводів-виробників елементів, які входять до складу комерційного ВОГ.
       Тобто, прямої вказівки на виключний обов`язок AT «Дніпрогаз» проводити дії з встановлення лічильників газу, нормами чинного законодавства не передбачено. А відтак і позовні вимоги щодо зобов`язання AT «Дніпрогаз» встановити лічильники газу є безпідставними та необґрунтованими, що і було встановлено судом першої інстанції.        
       Крім того, посилання апелянтів на правовий висновок постанови Великої Палати Верховного Суду в постанові від 07.11.2018 року у справі № 214/2435/17 є власним тлумаченням позивачів, а тому не може бути підставою для скасування законного рішення суду.
Також, колегія суддів не погоджується з доводами апелянтів щодо неправомірного нарахування власникам (користувачам) квартир, не обладнаних квартирними лічильниками, сум за споживання газу, який не використовувався споживачем, з наступних підстав.
Так, з 01.07.2015 р., внаслідок відокремлення функцій з постачання та розподілу природного газу, постачання природного газу для споживачів здійснює газопостачальне підприємство ТОВ «Дніпропетровська збут», а AT «Дніпрогаз» (Оператор ГРМ) виконує функцію газорозподільного підприємства, зокрема, оснащення споживачів природного газу вузлом обліку газу та, безпосередньо, здійснення його обліку.
Нарахування позивачам за послуги з постачання природного газу з 01.07.2015 р. по 22.06.2017 р. здійснювалися за нормами споживання відповідно до п.3 глави 4 розділу IX Кодексу (газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494), яким визначено, що фактичний об`єм спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання, якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу.
Крім того, відповідно до ч.5 п.5.5. Типового договору про надання послуг з розподілу природного газу, якщо об`єкт Споживача розміщений в багатоквартирному будинку (гуртожитку), що обладнаний загальнобудинковим лічильником газу чи на групу будинків (гуртожитків), визначення об`єму розподіленого та спожитого природного газу за Споживачем здійснюється з урахуванням Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових або на групу будинків), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (зі змінами). Визначені за умовами цього Договору об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між Споживачем та його постачальником (ТОВ «Дніпропетровськгаз збут»).
Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначено правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу. Стаття 6 цього Закону (в редакції що діяла на момент виникнення правовідносин), зобов`язує суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території (AT «Дніпрогаз»), забезпечити встановлення лічильників газу для населення не пізніше 1 січня 2018 року.
Так, на виконання вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», з липня 2017 р., за даними Оператора ГРМ, облік газу за адресою позивачів здійснюється з використанням загальнобудинкового вузла обліку газу. В свою чергу, ТОВ “Дніпропетровськгаз бут”, з липня 2017 р. проводяться нарахування оплат за спожитий природний газ на підставі даних про спожиті обсяги, що надаються Оператором ГРМ.
Порядок постачання природного газу побутовим споживачам, в тому числі порядок розрахунків встановлений Правилами №2496, Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2500, Кодексом ГРМ.
Пунктом 13 розділу III Правил постачання № 2496 передбачено, що розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди.
У зв`язку з чим, вимога апелянтів про здійснення ТОВ “Дніпропетровськгаз бут” перерахунку плати за спожитий природний газ з липня 2017 р., безпідставна, оскільки у ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» відсутні підстави та повноваження для здійснення перерахунку вартості спожитого природного газу за показами загальнобудинкового лічильника газу, обсяги якого визначено Оператором ГРМ.
Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність вимог позивачів щодо стягнення моральної шкоди з відповідачів.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Пунктом 4 Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Пункт 5 Постанови встановлює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди, оскільки вина відповідачів не підтверджена належними доказами.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
       Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4  – залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2019 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                                 В.С. Городнича

Судді:                                                                                О.П. Варенко

                                                                                       О.В. Лаченкова