П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/7383/19	
Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Бойко А.В. та Шевчук О.А.,
при секретарі – Пальоній І.М., 
за участю: представника позивача – Мазуркевича Руслана Володимировича та представника відповідача – ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року по справі за позовом Управління поліції охорони в Одеській області до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року Управління поліції охорони в Одеській області (далі УПО) звернулось до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25 листопада 2019 року №000611501.
В обґрунтування позову було зазначено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийняте за відсутності визначених законодавством підстав. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено повністю. 
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням ДПС в Одеській області (далі ДПС) за результатами проведення планової виїзної документальної перевірки Управління поліції охорони в Одеській області з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2016 року по 30 червня 2019 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 30 червня 2019 року, складено акт №251/15-32-05-09/40108934 від 30 жовтня 2019 року (а.с.16-33), відповідно до висновків якого встановлено порушення п.44.1 ст.44, п.п.134.1.1 ст.134, п.137.3 ст.137 ПК України, ст.1, ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.1.2, п.2.1, п.2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, в результаті чого занижено податок на прибуток всього в сумі 123709,00 грн., у тому числі за ІІ квартал 2017 року у сумі 35346,00 грн., за ІІІ квартал 2017 року у сумі 35345,00 грн., ІV квартал 2017 року у сумі 53018,00 грн..
На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 25 листопада 2019 року №000611501, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 153636,00 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями 123709,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 30957,00 грн. (а.с.14).
Вважаючи винесення вказаного податкового повідомлення-рішення протиправним, УПО звернулось з позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що висновок контролюючого органу про заниження податку на прибуток є хибним, оскільки під час судового розгляду порушення УПО норм податкового законодавства не знайшли свого підтвердження.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції вірними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно пп.16.1.4 п.16.4 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Пунктом 36.1 ст.36 ПК України передбачено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Згідно з п.38.1 ст.38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Згідно п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
За приписами п.п.134.1.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Відповідно до п.137.3 ст.137 ПК України відповідальність за повноту утримання та своєчасність перерахування до бюджету податку, зазначеного в пункті 57.1-1 статті 57 та 141.4 статті 141 цього Кодексу, покладається на платників податку, які здійснюють відповідні виплати.
Згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
За змістом п.1.2, п.2.1, п.2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995р. № 88, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).
Зі змісту акта перевірки вбачається, що у ході проведення перевірки встановлено, що розпорядженням Державної комісії з регулювання фінансових послуг України від 16 травня 2017 року № 1747 анульовано ліцензію АВ № 584703, яка була видана ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на право здійснення послуг у сфері страхування, а саме страхування фінансових ризиків.
З урахуванням наведеного відповідачем зазначено, що з 17 травня 2017 року припиняється дія договору про закупівлю код ДК 021:2015-6650000-8 Страхові послуги (страхування фінансових ризиків за діючими договорами охорони) №Д0005165 від 27 лютого 2017 року та договору добровільного страхування фінансових ризиків за діючими договорами охорони №ДМф18-0. 0000126 від 27 лютого 2017 року, а тому з 17 травня 2017 року вказані договори не можуть бути визнані первинними документами.
Судом встановлено, що договір про закупівлю код ДК 021:2015-6650000-8 "Страхові послуги" (страхування фінансових ризиків за діючими договорами охорони) №Д0005165, та договір добровільного страхування фінансових ризиків за діючими договорами охорони №ДМф18-0. 0000126 укладено 27 лютого 2017 року (а.с. 41-48).
Пізніше, розпорядженням Державної комісії з регулювання фінансових послуг України від 16 травня 2017 року №1747 анульовано ліцензію АВ № 584703 з 17 травня 2017 року, яка була видана ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на право здійснення послуг у сфері страхування, а саме страхування фінансових ризиків. 
За приписами ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Також, згідно п.7.1 Договору про закупівлю код ДК 021:2015-6650000-8 та п.6.3 договору добровільного страхування фінансових ризиків за діючими договорами охорони №ДМф18-0. 0000126 передбачено, що вказані договори набирають чинності з моменту підписання і діють до 31 грудня 2017 року.
Згідно ст.28 Закону України «Про страхування» дія договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою сторін, а також у разі:
1) закінчення строку дії;
2) виконання страховиком зобов`язань перед страхувальником у повному обсязі;
3) несплати страхувальником страхових платежів у встановлені договором строки. При цьому договір вважається достроково припиненим у випадку, якщо перший (або черговий) страховий платіж не був сплачений за письмовою вимогою страховика протягом десяти робочих днів з дня пред`явлення такої вимоги страхувальнику, якщо інше не передбачено умовами договору;
4) ліквідації страхувальника - юридичної особи або смерті страхувальника - фізичної особи чи втрати ним дієздатності, за винятком випадків, передбачених статтями 22, 23 і 24 цього Закону;
5) ліквідації страховика у порядку, встановленому законодавством України;
6) прийняття судового рішення про визнання договору страхування недійсним;
7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
Колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи не встановлено наявності підстав, передбачених ст.28 Закону України «Про страхування» для припинення дії договору про закупівлю код ДК 021:2015-6650000-8 "Страхові послуги" (страхування фінансових ризиків за діючими договорами охорони) №Д0005165 від 27 лютого 2017 року та договору добровільного страхування фінансових ризиків за діючими договорами охорони №ДМф18-0. 0000126 від 27 лютого 2017 року №Д0005165 від 27 лютого 2017 року з 17 травня 2017 року, в тому числі оскільки анулювання ліцензії АВ № 584703 ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» не передбачає автоматичне визнання договору страхування недійсним.
Відповідачем також не наведено конкретних підстав припинення дії вказаних договорів, які б відповідали вимогам ст.28 Закону України «Про страхування».
При цьому у п.1 договору про закупівлю код ДК 021:2015-6650000-8 "Страхові послуги" (страхування фінансових ризиків за діючими договорами охорони) №Д0005165 від 27 лютого 2017 року та п.13.1 договору добровільного страхування фінансових ризиків за діючими договорами охорони №ДМф18-0. 0000126 від 27 лютого 2017 (додаток 1 до договору про закупівлю код ДК 021:2015-6650000-8 "Страхові послуги" (страхування фінансових ризиків за діючими договорами охорони) №Д0005165 від 27 лютого 2017 року визначено вичерпний перелік підстав для зміни та припинення договору, однак така підстава як анулювання ліцензії страхової компанії відсутня.
Зважаючи на зазначене та беручи до уваги те, що вказані договори були укладені під час дії ліцензії АВ №584703, виданої ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», у відповідача були відсутні підстави визнавати припиненими дії договорів страхування внаслідок анулювання (відкликання) ліцензії у страховика.
Водночас, у відповідності до приписів ст.29 Закону України «Про страхування» договір страхування вважається недійсним з моменту його укладання у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до цього Закону договір страхування визнається недійсним і не підлягає виконанню також у разі: 1) якщо його укладено після страхового випадку; 2) якщо предметом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації на підставі судового вироку або рішення, що набуло законної сили. Договір страхування визнається недійсним у судовому порядку.
Також слід зазначити, що згідно абз.5 п.2.5 Положення про застосування Національною комісією, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затвердженого розпорядженням Національної комісією, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 18 грудня 2012 року №2112/22424, у разі тимчасового зупинення (обмеження) або анулювання (відкликання) ліцензії особа повинна виконувати свої зобов`язання за укладеними договорами зі споживачами фінансових послуг щодо зазначеного в рішенні виду (видів) фінансових послуг.
При цьому, колегія суддів зазначає, що в Законі України «Про страхування» та інших нормативних актах не встановлено жодних обмежень стосовно виконання позивачем (страховиком) своїх зобов`язань за укладеними договорами зі споживачами після анулювання (відкликання) дії ліцензії, яке відбулося після укладення договору.
Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги УПО про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення – рішення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 12 червня 2020 року.

Головуючий суддя 	 	Федусик А.Г.	
Судді	    	Бойко А.В.    Шевчук О.А.