ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1976/20 Справа № 205/3345/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого - Варенко О.П.,
суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В., 
за участю секретаря Василенко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»
на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2019 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, 

В С Т А Н О В И Л А:

       В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 28.01.2019 р. він отримав в спадок від померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 грошові внески (вклади) з відповідними процентами, що знаходяться в АТ КБ «ПриватБанк». 
15.02.2019 р. він звернувся до відповідача з заявою від 14.02.2019 р. про видачу депозитних вкладів, проте отримав письмову відмову в якій було зазначено, що у зв`язку з наявністю в нього заборгованості в АТ «КБ «Приватбанк» банк був вимушений здійснити часткове її погашення за рахунок отриманих ним коштів у спадок. Таке погашення вважає протиправним та просить стягнути з відповідача на його користь кошти за договором № SАDMNWFD0071873895901 «Вклад Стандарт» від 02.03.2018 року, грошові кошти в розмірі 151 195,33 грн, що складаються: із суми вкладу в розмірі 120 000 грн, відсотків по вкладу в сумі 20 004,06 грн, суми 3 % річних в розмірі 2 170,00 грн, інфляційні витрати у розмірі 9 021,27 грн; за договором № SАDMNWFD0071073971901 «Вклад Стандарт» від 02.03.2016 року, грошові кошти в розмірі 2 945,78 доларів США, що складається: із суми вкладу в розмірі 2 842,23 доларів США, відсотків по вкладу в сумі 103,55 доларів США; витрати на правову допомогу у розмірі 10 00,00 грн; моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.
       Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 за Договором № SАDMNWFD0071873895901 «Вклад Стандарт» від 02.03.2018 року, грошові кошти в розмірі 151 195,33 грн, що складаються: із суми вкладу в розмірі 120 000 грн, відсотків по вкладу в сумі 20 004,06 грн, суми 3 % річних в розмірі 2 170,00 грн, інфляційні витрати у розмірі 9 021,27 грн.
Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 за Договором № SАDMNWFD0071073971901 «Вклад Стандарт» від 02.03.2016 року, грошові кошти в розмірі 2 945,78 доларів США, що складається: із суми вкладу в розмірі 2 842,23 доларів США, відсотків по вкладу в сумі 103,55 доларів США.
Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.
В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати.
Не погодившись з таким рішенням в частині задоволення позовних вимог, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права в цій частині, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач не виконував заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2015 р., на суму заборгованості продовжували нараховуватись проценти, комісія та штрафні санкції, тому на момент звернення позивача з заявою про сплату депозитних коштів, ці кошти було списано в рахунок погашення заборгованості, що відповідає п.4.6 Умов та правил, вважає, що судом невірно застосовано позиції Верховного Суду. Крім того, відповідач вважає безпідставним стягнення з нього на користь позивача витрат на правничу допомогу, оскільки достатніх доказів на підтвердження таких вимог позивачем не надано.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. 28.01.2019 р., ОСОБА_1 успадкував після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошові внески з відповідними відсотками, що знаходяться у АТ КБ «Приватбанк» по депозитним рахункам № НОМЕР_1 згідно умов договору № SАDMNWFD0071873895901 від 02.03.2018 р., № НОМЕР_5 згідно умов договору № SАDMNWFD0071073971901 від 12.03.2016 р., по картковим рахункам № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , на рахунку «Бонус плюс» НОМЕР_4 (а.с.15).
14.02.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з заявою про видачу депозитних коштів (а.с.16).
Відповіддю № 20.1.0.0.0/7-190215/1240 від 20.02.2019 р. позивачу повідомлено, що у зв`язку з наявністю в нього кредитної заборговансоті банком було здійснено договірне списання успадкованих ним коштів в рахунок її часткового погашення (а.с.18).
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2015 р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.08.2011р. року в розмірі 41 237,95грн, яка складається з: заборгованість за кредитом у розмірі - 26 386,13 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 12 311,92 грн, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 100,00 грн, штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн, штрафу (процентна складова) в розмірі 1 939,90 грн.
Вищевказаним судовим рішенням встановлено, що 02.08.2011р. між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконав, допустивши прострочення повернення кредиту та процентів за його користування, внаслідок чого за ним станом на 30.11.2014 року утворилась вказана заборгованість.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Таким чином, враховуючи, що позивач умови Договору належним чином не виконував, відповідач використав право дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, штрафу та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.
Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни, а відтак право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Аналогічні правові позиції викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) від 04.07.2018 р. та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду № 564/2199/15-ц (провадження № 61-2404св18 від 14.02.2018 р.).
Враховуючи, що АТ КБ «Приватбанк» неправомірно продовжив нараховувати позивачу відсотки та штрафні санкції, передбачені договором після звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 02.08.2011р., суд першої інстанції обгрунтовано стягнув на користь позивача неправомірно списані грошові внески з відповідними відсотками, що знаходяться у АТ КБ «Приватбанк» по депозитним рахункам № НОМЕР_1 згідно умов договру № SАDMNWFD0071873895901 від 02.03.2018 р., № НОМЕР_5, № SАDMNWFD0071073971901 від 12.03.2016 р., по картковим рахункам № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , на рахунку «Бонус плюс» НОМЕР_4 .
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що за невиконання рішення на суму заборгованості продовжували нараховуватись проценти, комісія та штрафні санкції, тому на момент звернення позивача з заявою про сплату депозитних коштів, ці кошти було списано в рахунок погашення заборгованості, що відповідає п.4.6 Умов та правил, підлягають відхиленню, оскільки звернення з позовом про стягнення заборгованості припиняє дію договору, а отже і нарахування відсотків, комісії та штрафних санкцій. При цьому посилання представника відповідача на те, що  п.4.6 Умов та правил надання банківських послуг, передбачено договірне списання коштів з депозитного рахунку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідачем не надано суду Умов та правил надання банківських послуг, з якими позивач ознайомився і погодився на них, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також доказів того, що такі документи на момент отримання позивачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо договірного списання коштів з депозитних рахунків в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. 
       Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17. 
       Посилання на те, що судом невірно застосовано позиції Верховного Суду, зводиться до їх особистого тлумачення заявником та необґрунтованої незгоди з висновками суду.
       Доводи апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк»  про те, що  безпідставним є стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, оскільки достатніх доказів на підтвердження таких вимог позивачем не надано, підлягають відхиленню, оскільки на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано детальний опис виконаних робіт адвокатом та прибутковий касовий ордер, що підтверджує їх оплату. Стягнутий судом розмір  витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та ціною позову. При цьому клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, згідно положень ч.5 ст.137 ЦПК України, відповідачем в суді першої інстанції не заявлялось, а доводів в обґрунтування неспівмірності витрат в апеляційній скарзі не наведено.
       Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.
       Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, як і не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн за результатами перегляду рішення суду першої інстанції, оскільки представником позивача не надано суду апеляційної інстанції детального опису робіт (наданий розрахунок містить загальну суму витрат на професійну правову допомогу, без його детального опису), виконаних адвокатом, здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та прибутковий касовий ордер, що підтверджує їх оплату. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - залишити без задоволення. 
Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: О.П.Варенко 

Судді: В.С.Городнича

                                                                                                        О.В.Лаченкова