УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/17508/14-ц
Провадження № 22-ц/4820/1044/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 червня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії
 
суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М., 
секретар судового засідання Чебан О.М.,
з участю сторін та їх представників

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за  позовом Товариства  з  обмеженою  відповідальністю  «ОТП  Факторинг  Україна»,  правонаступником  якого  є  Товариство  з  обмеженою  відповідальністю  «Фінансова компанія  «Довіра та гарантія»  до  ОСОБА_1   про  стягнення  заборгованості,  за  апеляційною  скаргою  ОСОБА_1   на  заочне  рішення  Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у складі судді Демінської А.А. від 30 жовтня 2014 року.
Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

встановив:

В серпні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна», звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказувало, що 17 серпня 2005 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №CL-003/200/2005, згідно з яким остання отримала кредит у сумі 29560 доларів США зі строком повернення до 17 серпня 2011 року. Правонаступником АТ «ОТП Банк» є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», до якого перейшли усі права первісного кредитора. В зв`язку з неналежним виконанням умов договору у відповідача станом на 08 квітня 2014 року існує заборгованість по тілу кредиту – 25900,71 доларів США, по відсотках – 7716,85 доларів США та пеня – 1429621,55 грн. На письмову досудову вимогу банку про добровільну сплату заборгованості по кредиту боржниця не відреагувала.
Тому позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість по кредитному договору №CL-003/200/2005 від 17 серпня 2005 року у розмірі 33617,56 доларів США та 1429621,55 грн.
Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 33617,56 доларів США та 390000 грн. заборгованості за договором №CL-003/200/2005 від 17 серпня 2005 року, укладений між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 , а також судові витрати в сумі 1568,25 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2014 року відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2014 року незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та направити справу на розгляд за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. Апелянт вказувала, що вона не приймала участі у справі та їй не було відомо про ухвалене судове рішення, оскільки суд належно не повідомив її про час та місце розгляду справи. При цьому вказала, що судові повістки про виклик її до суду направлялися не за її зареєстрованим місцем проживання. Суд опублікував оголошення про виклик її до суду лише в газеті місцевого значення, тоді як оголошення повинно міститися й в друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження. Це позбавило її можливості реалізувати свої процесуальні права. 
Вказує, що позивачем пропущено строк позовної давності, застосувати яку просила апеляційний суд. Кредитним договором встановлено остаточну дату повернення кредиту - 17 серпня 2011 року, останній платіж по кредиту був проведений 21 серпня 2016 року, а позов був поданий до суду в серпні 2014 року. Суд не звернув увагу, що на кредитному договорі відсутня печатка банку, що відповідно до ст. 207 ЦК України свідчить про неукладеність цього договору. На думку апелянта, суд незаконно стягнув з неї заборгованість за кредитом у іноземній валюті – доларах США, оскільки кредитні кошти перераховані на банківський рахунок продавця автомобіля в гривні. Також необґрунтовано здійснено розрахунок пені, конвертувавши загальну суму пені в доларах США в національну валюту – гривню, тоді як обрахунок повинен здійснюватися за кожний день прострочення окремо.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» вказало, що строк позовної давності не пропущений, оскільки перебіг цього строку починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Посилання апелянта на відсутність у кредитному договорі печатки банку є безпідставними, оскільки його недійсність судом не встановлена. Твердження апелянта про незаконне стягнення з неї суми боргу в доларах США, а не в гривнях є хибними, оскільки за умовами кредитного договору їй були надані грошові кошти саме у іноземній валюті, які в подальшому конвертовані в гривню та перераховуючи на банківський рахунок отримувача. Вважає безпідставним посилання відповідача про неналежне повідомлення її про розгляд справи. Апелянт сама не виконала умову кредитного договору, за якою боржник в разі зміни місця реєстрації проживання зобов`язаний повідомити про це банк. Суд, в свою чергу, вжив усіх передбачених процесуальним законом заходів щодо належного повідомлення її про розгляд справи. 
Представник апелянта підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.
Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечила, просила рішення суду залишити без змін. 
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції не повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
Так, встановлено, що 17 серпня 2005 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №CL-003/200/2005.
За умовами цього договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 29560 доларів США для придбання автомобіля PEUGEOT 407 SR 1/8E.
Остаточна дата повернення кредиту визначена договором – 17 серпня 2011 року.
17 серпня 2005 року, в день укладення кредитного договору, ОСОБА_2 на підставі кредитних заявок кредитні кошти у сумі 29560 доларів США були конвертовані в 147208,80 грн. та перераховані на її банківський рахунок у АКБ «Райффайзенбанк Україна».
21 лютого 2006 року ОСОБА_2 змінила своє прізвище та ім`я « ОСОБА_1 ».
Відповідно до договору купівлі-продажу від 05 листопада 2010 року ПАТ «ОТП Банк» продав кредитний портфель із кредитним договором №CL-003/200/2005 від 17 серпня 2005 року, укладений між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 , ТОВ «ОТП Факторинг Україна».
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» станом на 08 квітня 2014 року нараховано ОСОБА_1 заборгованість по кредиту - по тілу кредиту – 25900,71 доларів США, по відсотках за період з 21.08.2006 по 05.11.2010 р. – 7716,85 доларів США, по пені за період 08.04.2013 р. по 08.04.2014 р. – 1429621,55 грн., що загалом становить: 33617,56 доларів США та 1429621,55 грн.
08 липня 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було направлено ОСОБА_1 досудову вимогу про погашення заборгованості за цим кредитним договором.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2019 року, яка набрала законної сили, замінено стягувача – Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна» на його правонаступника – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконала належно свої зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї підлягає стягненню наявна заборгованість по тілу кредиту, відсотках за користування кредитом та пеня, яку слід зменшити.
       Однак, повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може з огляду на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
       Згідно з ч.2 ст. 6 ЦПК України в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про час і місце розгляду своєї справи.
Як вбачається з матеріалів справи, Хмельницьким міськрайонним судом неодноразово направлялися відповідачу судові повістки на адресу: АДРЕСА_1 . Шевченка, 3 с. Малиничі, Хмельницький район, Хмельницька область, які остання не отримувала. 
Відповідно до довідки УДМС України в Хмельницькій області від 18 серпня 2014 року ОСОБА_1 до 2006 року була зареєстрована по АДРЕСА_2 , а згодом знята з реєстрації у зв`язку з вибуттям в м. Київ.
Згідно з ч.ч. 5, 9, 10 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається:  фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. Друкований орган, у якому розміщуються оголошення про виклик відповідача протягом наступного року, визначається не пізніше 1 грудня поточного року в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 Порядку визначення друкованого засобу масової інформації, в якому розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце проживання (перебування) яких невідоме, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №52 від 25.01.2006 року, оголошення про виклик до суду публікується в установлені законодавством строки у друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та в друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження за останнім відомим місцем проживання (перебування) на території України відповідача, третіх осіб, свідків.
Встановлено, що на підставі запиту суду в газеті «Подільські Вісті» було оприлюднено оголошення про виклик ОСОБА_1 у судове засідання в цій справі, призначене на 30 жовтня 2014 року.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2014 року у зв`язку з поданою позивачем заявою про проведення судового засідання за його відсутності та належним повідомленням відповідача, постановлено провести заочний розгляд справи.
Проте, в порушення п. 2 Порядку визначення друкованого засобу масової інформації, в якому розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце проживання (перебування) яких невідоме, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №52 від 25 січня 2006 року, судом не опубліковано оголошення про виклик до суду у друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження («Урядовий Кур`єр»).
Відтак апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції не виконав обов`язок щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи. 
З врахуванням викладеного, відповідно до ч.3 ст. 376 ЦПК України оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті вимог.
Суд першої інстанції, не повідомивши відповідача належно про час і місце розгляду справи, фактично позбавив його права на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору. 
Ці обставини є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.
Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14-ц (провадження №14-59цс18).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
Такий висновок відповідає правовій позиції, сформульованій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Встановлено, що остаточною датою повернення кредиту є 17 серпня 2011 року. Позов поданий до суду 12 серпня 2014 року. 
Відповідно до п.1.5.1 кредитного договору погашення відповідної частини кредиту та процентів здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок.
Отже, відповідно до умов договору та норм закону, щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. З врахуванням звернення з позовом 12 серпня 2014 року позовна давність не сплила лише щодо чергового платежу по кредиту за серпень 2011 року. 
Так, згідно графіка повернення кредиту станом на 17 серпня 2011 року черговий платіж, який підлягав сплаті ОСОБА_1 становив: сума кредиту – 559,90 доларів США. Нарахований платіж по процентах, що підлягав сплаті 17.08.2011 року не підлягає стягненню, оскільки не охоплюється предметом позову - за заявленими вимогами позивач просив стягнути проценти за період з 21.08.2006 року по 05.11.2010 року.
Таким чином, в межах строку позовної давності з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по кредиту у розмірі 565,03 доларів США. 
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України).  Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.
Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду і починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.
Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 банк розрахував пеню за період з 08 квітня 2013 року по 08 квітня 2014 року.
З врахуванням вимог закону, принципу диспозитивності, оскільки позов поданий до суду 12 серпня 2014 року, пеню слід стягнути за період з 13 серпня 2013 року по 08 квітня 2014 року, що становить 241 день.
В силу п. 3.1.1. Кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% (одного відсотка) від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору.
Отже, пеня, яку слід стягнути з відповідача за період з 13 серпня 2013 року по 08 квітня 2014 року, становитиме 1349,36 доларів США (559,90 х1% х 241).
       Доводи апелянта про неправомірність стягнення кредиту у іноземній валюті, оскільки кредитні кошти були перераховані на його рахунок в гривнях, є необґрунтованими. 
       Згідно з п. 1.7.3 кредитного договору в разі надання кредиту в іноземній валюті сторони, з метою дотримання положень п. 1.2. цього договору, домовились що на суму отриманого кредиту в іноземній валюті позичальник здійснює купівлю національної валюти (гривні) через операційну касу банку або на міжбанківському ринку по встановленому курсу на день здійснення операції та одразу зараховує її на свій поточний рахунок, відкритий у банку, надаючи після цього в банк відповідне розпорядження на перерахування коштів із свого поточного рахунку на поточний рахунок продавця за реквізитами, вказаними в розпорядженні.
       Як судом встановлено, за умовами кредитного договору відповідач отримала кредитні кошти у доларах США, які згодом за її заявою до банку були конвертовані в гривні та перераховані на рахунок продавця автомобіля, який відповідно придбала відповідач.
Пунктами 1.11.1 та 1.11.1.1 цього Договору визначено, що усі платежі для повернення суми кредиту, сплати процентів та комісій за користування кредитом повинні здійснюватися позичальником у валюті кредиту в строки на умовах, встановлених цим договором. Інші платежі, згідно з цим договором, розраховуються у валюті кредиту і підлягають сплаті у валюті України, виходячи з валютного курсу НБУ на день сплати.
Тобто, сума кредиту та проценти за кредитним договором підлягають стягненню у валюті – доларів США, а пеня підлягає сплаті у валюті України, виходячи з валютного курсу НБУ на день сплати, тобто на момент ухвалення судового рішення по справі.
Курс долара США у Національному Банку України станом на 16 червня 2020 року становить 26,84 грн. за 1 долар США.
У зв`язку з цим, з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню пеня у розмірі 36216,82 грн. (1349,36 х 26,84).
Доводи апеляційної скарги щодо неукладеності кредитного договору є безпідставними.
Так, згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
В свою чергу матеріали справи не містять відомостей про недійсність кредитного договору, чи визнання його неукладеним, а отже, діє презумпція правомірності правочину. 
Суд правомірно розглянув справу за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача, що спростовує доводи апелянта про непідсудність справи Хмельницькому міськрайонному суду. 
З врахуванням наведеного, оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову - стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія  «Довіра  та гарантія» заборгованість по кредитному договору №CL-003/200/2005 від 17 серпня 2005 року у розмірі 559,90 доларів США та пеню у сумі 36216,82 грн. 
Відповідно до ч.ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України  пропорційно до задоволеної частини позовних вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в сумі 225,09 грн. (3654 х 6,16 % ).
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Заочне  рішення  Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області  від 30 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (ЄДРПОУ 38750239, місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ) заборгованість по кредитному договору №CL-003/200/2005 від 17 серпня 2005 року, - 559,90 доларів США заборгованості по кредиту та 36216,82 грн. пені.
В решті позову відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (ЄДРПОУ 38750239, місцезнаходження за адресою: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ) 225,09 грн. понесених судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 22 червня 2020 року.

Судді                                                         Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко