22-ц/804/931/20 
                                                                                265/4428/18 
                                               
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
      13 травня 2020 року Донецький апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

                   головуючого суді Принцевської В.П.
                   суддів Биліни Т.І., Лопатіної М.Ю.
                   секретар Сікора М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 грудня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд судового наказу про стягнення аліментів за нововиявленими обставинами, 
В С Т А Н О В И В:

            ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про перегляд судового наказу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 01.06.2018 року про стягнення з неї аліментів на користь ОСОБА_1 ,  на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1\4 частки від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, за нововиявленими обставинами. В обґрунтування заяви посилається на те, що з 23 лютого 2016 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 . Рішенням Орджонікідзевського районного суду від 13 липня 2017 року шлюб було розірвано. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу син фактично проживає з нею та перебуває на її утриманні. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 26 жовтня 2016 року (справа № 265/5125/16-ц) з ОСОБА_1 на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1\4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи утримання з 6 вересня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 13.04.2017 року (справа № 265/5121/16-ц) стягнуто з ОСОБА_1 на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1\8 частки від усіх видів його заробітку( доходів) щомісячно до досягнення дитиною трьох років, починаючи утримання з 15 лютого 2017 року. Весь цей час ОСОБА_1 сплачує аліменти. Так як заявником при подачі заяви про видачу судового наказу було приховано той факт, що з нього стягуються аліменти на утримання сина, не було повідомлено суду, що дитина фактично проживає з нею, то вважає, судовий наказ підлягає скасуванню. Вважає, що викладені обставини мали істотне значення для розгляду справи про видачу вищезазначеного наказу, є нововиявленими в сенсі ч. 1 ст. 423 ЦПК України, тому зазначений судовий наказ, відповідно до ч.8 ст. 170 ЦПК України. може бути переглянутий за нововиявленими обставинами. Просила суд скасувати вищезазначений судовий наказ, у видачі судового наказу відмовити.

            Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 грудня 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд судового наказу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 1 червня 2018 року по цивільній справі № 265/4428/18, провадження № 2-н/265/188/18, виданого за заявою ОСОБА_1 , за нововиявленими обставинами, задоволено. Скасовано судовий наказ Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 1 червня 2018 року по цивільній справі № 265/4428/18, провадження № 2-н/265/188/18 про стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  аліменти у розмірі 1\4 частки від усіх видів заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Відмовлено ОСОБА_1   у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на його користь аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1\4 частки від усіх видів заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 травня 2018 року і до досягнення сина повноліття.

             З вказаним рішенням не погодився заінтересована особа ОСОБА_1 і оскаржив його в апеляційному порядку. Він посилався на те, що суд ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просив скасувати рішення суду, та відмовити ОСОБА_2 у перегляді судового наказу від 01 червня 2018 року за нововиявленими обставинами. 

               В судовому засіданні ОСОБА_1 і його представник повністю підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити. 
               Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.
               ОСОБА_2 до суду не з`явилася, повідомлена про час і місце судового засідання судовою повісткою. 

               Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним відмовити в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

                Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
             Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
               За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
               У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати до досягнення нею повноліття.
                Як наголошує ч.2, ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
                При цьому ч.1, ст.182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

              Суд в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів по справі правильно встановив наступні обставини та правовідносини.
     
               З 23 лютого 2016 року ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 .
               Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
               Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 26 жовтня 2016 року (справа № 265/5125/16-ц) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1\4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи утримання з 6 вересня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.
                Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 13.04.2017 року (справа № 265/5121/16-ц) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1\8 частки від усіх видів його заробітку( доходів) щомісячно до досягнення дитиною трьох років, починаючи утримання з 15 лютого 2017 року. Весь цей час ОСОБА_1 сплачує аліменти.
               Як регламентовано ч.3, ст.19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір бо про його наявність заявнику невідомо.
                За змістом ч.1-2, ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
                 Згідно п.4-5, ч.1, ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: - заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; - заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
                Системний та всебічний аналіз вказаних вище норм права наголошує, що законодавець передбачив право звернення до суду особи, з якою проживає дитина (діти), з заявою про видачу судового наказу виключно у двох фіксованих формах: про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також за відсутності спору щодо таких грошових сум.
                
                 21 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на його користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
                В обґрунтування заяви посилається на те, що син ОСОБА_3 проживає з ним, що підтверджується довідкою.
                Наказом Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 01.06. 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1\4 частки від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

       Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
               Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги і дійшов висновку, що вони є безпідставними.   

                  За правилами ч.1, ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; 4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу;5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті;8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;9) заяву подано з порушенням правил підсудності.
                В частині 1 статті 186 ЦПК України зазначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо:1) заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;2) є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами;3) у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;4) є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або скасував рішення третейського суду і розгляд справи в тому самому третейському суді виявився неможливим;5) є рішення суду іноземної держави, визнане в Україні в установленому законом порядку, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 6) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
       
          Відповідно до ч.8 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.
          Як зазначено у п.1, ч.2, ст.423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за ново виявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
          Судом правильно встановлено, що ОСОБА_1 було долучено до заяви про видачу судового наказу довідку про місце реєстрації сина ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , де заявник проживає особисто. Яких-небудь доказів про фактичне місця проживання сина разом з батьком заявник не надав.
           До заяви про перегляд наказу за нововиявленими обставинами ОСОБА_2 додала довідки про фактичне місця проживання сина ОСОБА_3 разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 . Дані довідки датовані червнем 2018 року, грудням 2018 року, квітнем 2019 року.
           Крім того суду надано довідки з «Яслі-Садок № 159 «Веселка», від 16.05.2019 року, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує комунальний заклад з 06.06.2018 року по теперішній час. Приводить в садок та забирає дитину мати. Батько дитину в дитячий садок не приводив, навідував дитину в березні 2019 року, але сина не забрав з садочку. 12.04.2019 року ОСОБА_1 забирав з дошкільного закладу свого сина.
             Відповідно до змісту довідок медичної установи від 05.09.2018 року, 12.04.2019 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , зареєстрований разом з матір`ю на медичному обслуговуванні в амбулаторії № 10 КНП ЦПМСП №5 м. Маріуполя.
             В довідці в.о. Виноградненського сільського голови від 06.09.2016 року зафіксовано, що ОСОБА_2 дійсно проживає АДРЕСА_2 , разом з матір`ю проживає син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

              З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дійшов правильного висновку щодо необхідності перегляду вказаного судового наказу за ново виявленими обставинами, а також дійшов правильного висновку, що в даному випадку між сторонами існує спір про право на утримання дитини. 
              Апеляційний суд вважає, що суд ухвалив  рішення з дотриманням вимог Закону, а тому в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 необхідно відмовити, а вказане рішення залишити без змін.      

            Керуючись ст. 375, ст. 381, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

                                                                    ПОСТАНОВИВ:
           Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
          Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 17 грудня 2019 року залишити без змін.
           Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
           Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.
           Судді