Постанова 
Іменем України                                       
 
29 квітня 2020 року 
м. Київ
справа № 200/21349/16-ц
провадження № 61-35564св18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), 
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., Шиповича В. В., 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна, публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», 
представник публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Сокуренко Євген Сергійович,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська, у складі судді Шевцової Т. В., від 30 березня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., від 03 квітня 2018 року.
 
Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування 
У грудні 2016 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу 
Вдовіної Л. Л., публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк), яке у подальшому змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 квітня 2007 року між 
ПАТ КБ «ПриватБанк» та нею з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором від 13 квітня 2007 року 
№ DNHDGA00000413 був укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32643724 від 30 листопада 2016 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 
Вдовіною Л. Л., ПАТ КБ «Приватбанк» став власником зазначеної квартири. ОСОБА_1 посилалась на те, що вказане рішення є незаконним, оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська                    від 27 жовтня 2011 року, залишеним без змін рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області 04 лютого 2014 року, вже було звернуто стягнення на предмет іпотеки за вказаним кредитним договором. Зазначала, що відповідно до пункту 22 договору іпотеки квартири звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених пунктами 16.7.1, 16.7.2, 16.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Зазначала, що незважаючи на норми законодавства, положення договору іпотеки та рішення суду, яке набрало законної сили, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, ПАТ КБ «Приватбанк» використав ще один спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку відповідно                             до статті 36 Закону України «Про іпотеку», шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визнати протиправним та скасувати рішення від 30 листопада 2016 року, індексний номер: 32643724, про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартиру 
АДРЕСА_1 , зареєстроване приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. Л.; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 17732854 про державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «Приватбанк» на зазначене нерухоме майно.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Заочним рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 30 березня 2017 року позов задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення від 30 листопада 2016 року, індексний номер: 32643724, про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. Л. Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 17732854 про державну реєстрацію права власності ПАТ КБ «Приватбанк» на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачами були порушені норми законодавства, а також положення договору іпотеки, оскільки іпотекодержатель має право у передбачених законодавством випадках звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом використання лише одного із способів, а саме: на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в договорі іпотеки. Районний суд зазначив, що незважаючи на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» використав один із способів звернення стягнення, а саме на підставі рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, яким встановлений порядок звернення стягнення, банком було застосовано інший спосіб звернення стягнення - згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в договорі іпотеки, що є порушенням норм законодавства, а також положень договору іпотеки.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 
2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ«ПриватБанк» залишено без задоволення.Заочне рішення Бабушкінського районного суду 
м. Дніпропетровська від 30 березня 2017 року залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши про те, що доводи апеляційної скарги такі висновки суду не спростовують, посилання про те, що дії банку були правомірними, оскільки він як іпотекодержатель скористався своїм правом на звернення стягнення на іпотечне майно у спосіб, передбачений договором іпотеки та 
статями 33, 36 Закону України «Про іпотеку», суперечать матеріалам справи й фактично зводяться до трактування закону на свою користь. Суд апеляційної інстанції відхилив посилання відповідача на те, що рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не виконано, зазначивши при цьому, що спір щодо звернення стягнення на предмет іпотеки вирішено, право кредитора на захист його порушених прав вже реалізовано в судовому порядку, що виключає можливість ПАТ КБ «ПриватБанк» набути право власності на іпотечне майно в позасудовому порядку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що при ухваленні оскаржених рішень суди попередніх інстанцій не врахували висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 22 березня 2017 року у справі № 6-2967цс16 та 
від 09 серпня 2017 року у справі № 6-2213цс16, відповідно до яких наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не перешкоджає застосуванню іншого способу захисту, який передбачений договором іпотеки. На думку заявника, судами встановлено факт невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, невиконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, отже права кредитора порушено та їх захист можливий у спосіб, визначений у застереженні до договору іпотеки. Заявник вказував, що позивачем не доведено виконання зобов`язань за кредитним договором чи інших обставин, що виключають звернення стягнення на предмет іпотеки. Наголошував на тому, що банком було надано нотаріусу всі необхідні документи для здійснення державної реєстрації права власності, отже у нотаріуса як у державного реєстратора були наявні підстави для реєстрації права власності на нерухоме майно за ПАТ КБ «ПриватБанк». Також заявник вказує, що судами порушено правила виключної підсудності. 
Відзиву на касаційну скаргу не надходило
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.
Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
13 квітня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № DNHDGA00000413, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит у розмірі 40 тис. доларів США строком до 10 квітня 2015 року.
З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором 13 квітня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки квартири 
№ DNHDGA00000413 , предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . 
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2011 року у справі № 2-3437/2011 позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 13 квітня 2007 року № DNHDGA00000413 у розмірі 54 045,81 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України становить 
430 204,66 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.
Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 
від 30 липня 2011 року у справі № 2-3437/2011 резолютивну частину рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2011 року доповнено вказівкою про те, що сума заборгованості за кредитним договором від 13 квітня 2007 року № DNHDGA00000413 у розмірі 
54 045,81 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України становить 430 204,66 грн, складається із: заборгованості по 
кредиту - 34 234,34 доларів США, що за курсом НБУ складає 272 505,35 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом - 9 642,44 доларів США, що за курсом НБУ складає 76 753,83 грн; заборгованості по комісії за користування кредитом - 1 883,93 доларів США, що за курсом НБУ складає 
14 996,08 грн, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором - 
5 681,58 доларів США, що за курсом НБУ складає 45 225,38 грн; штрафу (фіксована частина) - 31,41 доларів США, що за курсом НБУ складає 
250,02 грн; штрафу (процентна складова) - 2 572,11 доларів США, що за курсом НБУ складає 20 473,99 грн.
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 
2014 року у справі № 2-3437/2011 заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2011 року змінено, а саме доповнено абзац другий резолютивної частини рішення реченням наступного змісту:                «З початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій».                  В іншій частині заочне рішення Ленінського районного суду 
м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2011 року залишено без змін.
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2016 року у справі № 205/3725/15-ц у задоволенні позову 
ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка також діє в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про виселення відмовлено.
Відповідно до пункту 22 договору іпотеки квартири від 13 квітня 2007 року звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених пунктами 16.7.1, 16.7.2, 16.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у цьому договорі.
Згідно з пунктом 27 договору іпотеки квартири від 13 квітня 2007 року звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця; або продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі і на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку 
статті 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, у тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.
30 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. Л. було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру  
АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк».
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржені судові рішення не відповідають.
У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» стверджує, що суди порушили територіальну підсудність, визначену частиною першою статті 114 ЦПК України, 2004 року. 
На час звернення позивачки до суду чинним був ЦПК України у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року.
Відповідно до частини другої статті 109 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення позивачки до суду, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням. Позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача (частина перша статті 113 зазначеної редакції кодексу).
Проте територіальна юрисдикція суду за позовами з приводу нерухомого майна визначається за правилами виключної підсудності. Такі позови пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (частина перша статті 114 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення до суду).
Позивачка подала позовну заяву до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру за банком. 
Позивачка звернулась до суду з вимогою про захист права власності на об`єкт нерухомого майна від порушення особою, за якою це право зареєстроване на момент звернення позивачки до суду. Квартира   АДРЕСА_1 . Таким чином спір, який виник між сторонами, підлягає розгляду судом за місцезнаходженням нерухомого майна. 
Отже, при розгляді справи суди першої й апеляційної інстанції не дотримали правил виключної підсудності.
Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, провадження № 14-397цс19 (пункт 32).
Про порушення правил виключної підсудності ПАТ КБ «ПриватБанк» заявляло у апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Учасники справи зобов`язані діяти в межах відповідних судових процедур. Зазначені процедури спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом особи на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
У відповідності до пункту 6 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції.
При новому розгляді справи судам необхідно врахувати правові позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 520/6819/14-ц (провадження № 14-343цс18),                       від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19),  від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) та від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19), а також викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 04 березня 2020 року у справі № 756/14222/16-ц (провадження 
№ 61-47253св18) та від 18 грудня 2019 року у справі № 712/15975/17 (провадження № 61-42676св18).
Верховний Суд, встановивши, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права, дійшов висновку про скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій з направленням справи на новий розгляд до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, якому підсудна справа.
Керуючись статтями 400, 402, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 
від 30 березня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2018 року скасувати.
Справу направити на новий розгляд до Ленінського районного суду                       м. Дніпропетровська.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                          Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                                     О. В. Білоконь
 
                                                                                                                  О. М. Осіян      
 
        С. Ф. Хопта
 
        В. В. Шипович