Ухвала
 
10 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 188/215/19
провадження № 61-8268ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М. 
 
розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2019 року, додаткове рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 05 вересня 2018 року між нею та відповідачем було укладено угоду № SAMDNWFC00045116068 про відкриття карткового рахунку для отримання заробітної плати, з кредитним лімітом 0,00 грн. Після отримання позивачем на вказаний картковий рахунок заробітної плати вона почала помічати зникнення грошових коштів з її карткового рахунку. Так, в період з 01 жовтня 2018 року по                  12 лютого 2019 року відповідачем з її карткового рахунку безпідставно списано на свою користь грошові кошти в розмірі 4 294,04 грн. Позивач неодноразово зверталася на «гарячу лінію» АТ КБ «ПриватБанк» та до його найближчого відділення з метою отримання пояснень про причини автоматичного списання грошових коштів, але до теперішнього часу зрозумілих пояснень їй не надано. Єдиним аргументом відповідача було нібито наявність у неї заборгованості за кредитним договором у 2014 році. Стосовно списання грошових коштів пояснює, що рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня                      2018 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості відмовлено в повному обсязі. Підставою для відмови в позові був факт спливу позовної давності за вказаними правовідносинами. Незважаючи на факт спливу позовної давності, недоведеності факту отримання та використання нею вказаного кредиту та наявності рішення суду про відмову в позові, відповідач безпідставно з її заробітної плати списав на свою користь грошові кошти в розмірі 4 294,04 грн. Своїми протиправними діями відповідач спричинив їй моральну шкоду, яка полягає у знижені її соціального рівня та її потреб вдвічі, а саме стягнення з неї 50 % від її заробітку не давало їй змоги придбавати якісні та в повному обсязі продукти харчування, одяг, засоби особистої гігієни. Вона змушена була на протязі майже півроку вдвічі скоротити свої витрати на побутові потреби. Всі ці підстави суттєво вплинули на її психологічний та фізіологічний стан. Тому позивач просила стягнути на її користь з відповідача грошові кошти в розмірі 4 294,04 грн в рахунок повернення безпідставно стягнутих коштів, 4 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та                   100 грн в рахунок відшкодування витрат по справі у вигляді оплати послуг за формування виписки по картковому рахунку.
Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 4 294 грн в рахунок повернення безпідставно стягнутих коштів; 100 грн судових витрат у вигляді оплати послуг за формування виписки по картковому рахунку.
В задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.
Додатковим рішенням цього ж суду від 30 жовтня 2019 року стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн. 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» - залишено без задоволення.
Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2019 року - залишено без змін.
21 травня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційного скаргою на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2019 року, додаткове рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня             2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року, в якій просило скасувати оскаржувані судові рішення повністю в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних відмовити в повному обсязі.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року (на час подання касаційної скарги) - 2 102 грн.  
Предметом спору в цій справі є стягнення із відповідача 4 294,04 грн - в рахунок повернення безпідставно стягнутих коштів; 4 000 грн - в рахунок відшкодування моральної шкоди, 100 грн - в рахунок відшкодування витрат по справі у вигляді оплати послуг за формування виписки по карткову рахунку, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100=210 200 грн).
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
Касаційна скарга містить посилання на те, що дана справа має виняткове значення для банку, оскільки невиконання відповідачем зобов`язань за договором перешкоджає стабільній роботі АТ КБ «ПриватБанк», обмежує права та порушує майнові інтереси позивача. Сама по собі вказівка на це не свідчить про те, що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення.
У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для касаційного перегляду судових рішень, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному перегляду, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року). 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
З урахуванням наведеного, оскільки АТ КБ «Приватбанк» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2019 року, додаткове рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                         І. В. Литвиненко  
 
                                                                В. С. Висоцька
 
                                                                                                    І. М. Фаловська