Постанова                                    
Іменем України                           
 
06 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 754/1254/13-ц
провадження № 61-18500св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.            
 
учасники справи:
заявник -  ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мілоцький Олег Леонідович,
заінтересована особа- Публічне акціонерне товариство «Універсал банк»,
 
розглянув у судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року у складі судді Зотько Т. А. та постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Немировської О. В., Чобіток А. О., Оніщука М. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною другою розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги  ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від                           12 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від                                  12 вересня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року  № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
Описова частина
 
Короткий зміст вимог скарги
26 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва  Мілоцького О. Л. по винесенню постанови від 12 лютого 2019 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності у виконавчому провадженні                               № 58235047, відкритому на підставі дублікату виконавчого листа                                             № 754/1254/13-ц, виданого Деснянським районним судом м. Києва 01 листопада 2018 року, скасувати вказану постанову та зупинити її дію до набрання законної сили рішенням у цій справі.
На обґрунтування скарги зазначив, що ухвала Деснянського районного суду                        м. Києва від 25 жовтня 2018 року, на підставі якої було видано дублікат виконавчого листа, є предметом оскарження в Київському апеляційному суді і за його скаргою відкрито апеляційне провадження.
Цього ж дня ОСОБА_1 подав скаргу, в якій просив визнати незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького О. Л. щодо винесення постанови від 29 січня 2019 року про стягнення з боржника основної винагороди по виконавчому провадженню № 58235047, визнати вказані дії незаконними, скасувати вказану постанову та зупинити її дію до набрання законної сили рішенням у цій справі.
Заявник посилався на ту ж обставину - факт оскарження в апеляційному провадженні ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня                      2018 року.
Також, того ж дня ОСОБА_1 подав скаргу, в якій просив визнати незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького О. Л. по винесенню постанови від 04 березня 2019 року про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на банківській картці ОСОБА_1 , відкритій в КБ «ПриватБанк» в розмірі 149 843,67 грн, та зняти арешт з грошових коштів, а також зупинити стягнення по виконавчому провадженню до набрання рішення у даній справі законної сили.
На обґрунтування скарги вказав, що кошти в сумі 149 843,67 грн не належать йому, а були перераховані від ОСОБА_2 на придбання для неї товару відповідно до договору доручення, однак в результаті арешту він не міг виконати доручення.
Крім того, 26 березня 2019 року ОСОБА_1 подав скаргу на дії приватного виконавця Мілоцького О. Л., в якій просив визнати незаконними дії по винесенню постанови про арешт коштів боржника від 04 березня 2019 року у виконавчому провадженні № 58235047, скасувати вказану постанову та зупинити дію постанови до набрання законної сили рішенням у цій справі.
Заявник посилався на факт оскарження в апеляційному порядку ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року.
За клопотанням приватного виконавця Мілоцького О. Л. ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18 квітня 2019 року розгляд зазначених скарг було об`єднано в одне провадження.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року в задоволенні скарг відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Відмовляючи в задоволенні скарг, суд першої інстанції виходив з того, що приватний виконавець  Мілоцький О. Л. діяв у межах своїх повноважень на підставі чинного виконавчого документа, у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Не погодившись і з цим рішенням,  ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу.

 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У жовтні 2019 року від  ОСОБА_1 на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року. 
 
В касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення вимог скарг у повному обсязі.
 
Доводи інших учасників справи
 
У листопаді 2019 року від АТ «Універсал Банк», який є правонаступником ПАТ «Універсал Банк», на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому заінтересована особа просить суд касаційну скаргу ОСОБА_1  відхилити, оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції залишити без змін.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
12 листопада 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

 
Фактичні обставини справи 
Судами встановлено, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від                      25 жовтня 2018 року було задоволено заяву ПАТ «Універсал Банк» про видачу дублікату виконавчого листа № 754/1254/13-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 97 813,41 швейцарських франків, що становить 836 138,37 грн та поновлено пропущений строк для пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання.
01 листопада 2018 року Деснянським районним судом м. Києва було видано дублікат виконавчого листа № 754/1254/13-ц, який було пред`явлено до виконання.
29 січня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мілоцьким О. Л. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа (дублікат) № 554/1254/13-ц, виданого 01 листопада 2018 року Деснянським районним судом м. Києва.
Того ж дня приватним виконавцем було винесено постанови про стягнення з боржника суми основної винагороди та постанову про арешт майна боржника.
У відповідь на запит до Державної фіскальної служби України від 29 січня                          2019 року приватним виконавцем Мілоцьким О. Л. 30 січня 2019  року було отримано дані про номери рахунків ОСОБА_1 в Київському ГРУ АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Укрсоцбанк».
04 березня 2019 року приватним виконавцем Мілоцьким О. Л. було винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на вказаних вище рахунках у межах суми звернення стягнення.
12 лютого 2019 року приватним виконавцем Мілоцьким О. Л. було винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні для надання письмового висновку, звіту про оцінку нерухомого майна, яке є предметом іпотеки.
21 лютого 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року про задоволення заяви ПАТ «Універсал Банк» про видачу дублікату виконавчого листа                                        № 754/1254/13-ц та поновлення пропущеного строку для пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 березня 2019 року було поновлено строк на апеляційне оскарження ОСОБА_1 ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року та було відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на вказану ухвалу суду першої інстанції.
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України (тут і далі в редакції, що діяла на час подання касаційної скарги, що розглядається) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції відповідають частково.
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
 
Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Європейської конвенції з прав людини. Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.
 
Звертаючись до суду зі скаргами, ОСОБА_1 просив суд про визнання незаконними виконавчих дій та скасування постанов приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького О. Л. у виконавчому провадженні                                   № 58235047, у тому числі - щодо оскарження дій приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди по вказаному виконавчому провадженню.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий лист.
 
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
 
Таким чином, Закон України «Про виконавче провадження» встановлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц, від 06 червня 2018 року  у справі № 921/16/14-г/15, від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17, від                       17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17, від 16 січня 2019року у справі                                 № 279/3458/17-ц, від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 759/15553/14-ц. 
 
Ураховуючи викладене, вимоги скарги в частині оскарження дій приватного виконавця щодо стягнення з боржника основної винагороди по виконавчому провадженню № 58235047 підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Частинами першою та другою статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтею 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.
 
Таким чином, оскільки справа в частині оскарження дій приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди по виконавчому провадженню                         № 58235047 підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, ухвалені у справі судові рішення в цій частині підлягають скасуванню, а провадження в цій частині - закриттю.
 
Висновки щодо інших вимог скарги
 
Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Згідно частини першої статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
 
Згідно статті 124 Конституції України та статті 18 ЦПК України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».
У частинах першій, третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.
Суди встановили, що на виконанні приватного виконавця Мілоцького О. Л. знаходиться виконавче провадження № 58235047 з виконання виконавчого листа № 754/1254/13-ц (дублікат), виданого 01 листопада 2018 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 97 813,41 швейцарських франків, що становить 836 138,37 грн та витрат по оплаті судового збору.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі -  рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.
 
Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
 
Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
 
Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
 
Згідно частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
 
Відповідно до частини п`ятої, сьомої, восьмої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
 
У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.
 
У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.
 
У разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця.
 
Згідно частини першої статті 56 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»  про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.
 
Встановлено, що приватним виконавцем в межах виконавчого провадження                     № 28235047 винесено 29 січня 2019 року постанову про арешт майна боржника.
 
Відповідно до частини третьої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.
 
Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.
 
У зв`язку з цим, 12 лютого 2013 року приватним виконавцем правомірно винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання  для участі у виконавчому провадженні - для надання письмового висновку, звіт про оцінку нерухомого майна, що є предметом іпотеки.
 
Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»  виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Судами встановлено, що у відповідь на запит до Державної фіскальної служби України від 29 січня 2019 року приватним виконавцем Мілоцьким О. Л. 30 січня 2019  року було отримано дані про номери рахунків ОСОБА_1 в Київському ГРУ АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Укрсоцбанк».
При таких обставинах 04 березня 2019 року приватним виконавцем                         Мілоцьким О. Л. було винесено законну постанову про арешт коштів боржника, що містяться на вказаних вище рахунках у межах суми звернення стягнення.
Посилання ОСОБА_1 на той факт, що кошти, які знаходились на його картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в КБ «Приватбанк», йому не належали, а були перераховані від ОСОБА_2 на виконання договору доручення від 25 лютого 2019 року для придбання товару, суди попередніх інстанцій вірно вважали безпідставними, оскільки даних про те, що вказаний рахунок був відкритий заявником як суб`єктом підприємницької діяльності та використовувався для здійснення господарських операцій, до справи не надано. 
Обґрунтовуючи скарги, заявник посилався на те, що дублікат виконавчого листа від 01 листопада 2018 року № 754/1254/13-ц був виданий на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року, яка є предметом оскарження в Київському апеляційному суді.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 лише 21 лютого 2019 року подав апеляційну скаргу на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року про задоволення заяви ПАТ «Універсал Банк» про видачу дублікату виконавчого листа № 754/1254/13-ц та поновлення пропущеного строку для пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання. Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 березня 2019 року було поновлено строк на апеляційне оскарження ОСОБА_1 ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року та було відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на вказану ухвалу суду першої інстанції.
Таким чином встановлено, що на момент вчинення приватним виконавцем оскаржуваних виконавчих дій ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року не була оскаржена в апеляційному порядку.
 
Згідно статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
 
Ураховуючи викладене, дії приватного виконавця Мілоцького О. Л. в частині винесення постанови від 12 лютого 2019 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності у виконавчому провадженні № 58235047; в частині винесення постанови від 04 березня 2019 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 58235047 є правомірними, оскільки приватний виконавець діяв у межах своїх повноважень на підставі чинного виконавчого документа та у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а відтак відсутні підстави для визнання вказаних дій незаконними.
Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні скарг у вказаній частині вимог.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Статтею 414 ЦПК України визначено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Верховний Суд дійшов висновку про те, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року та постанова Київського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року в частині оскарження дій приватного виконавця щодо стягнення з боржника основної винагороди по виконавчому провадженню № 58235047 підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині та роз`ясненням заявнику права на звернення до суду з даними вимогами у порядку адміністративного судочинства.
На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України Верховний Суд роз`яснює ОСОБА_1 , що розгляд справи в частині оскарження дій приватного виконавця щодо стягнення з боржника основної винагороди по виконавчому провадженню № 58235047віднесено до юрисдикції адміністративного суду, протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови він може звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року та постанова Київського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року в частині визнання незаконними дій приватного виконавця Мілоцького О. Л. по винесенню постанови від 12 лютого 2019 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності у виконавчому провадженні № 58235047; по винесенню постанови від 04 березня 2019 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 58235047 ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому ці судові рішення у вказаній частині необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - залишити без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій у цій частині не спростовують. 
Керуючись статтями 255, 400, 409, 410, 414, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року в частині визнання незаконними дій приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького О. Л. по винесенню постанови від 12 лютого 2019 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності у виконавчому провадженні                                  № 58235047, відкритому на підставі дублікату виконавчого листа                                             № 754/1254/13-ц, виданого Деснянським районним судом м. Києва 01 листопада 2018 року; по винесенню постанови від 04 березня 2019 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 58235047, залишити без змін.
Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року в частині оскарження дій приватного виконавця виконавчого округу м. Києва                    Мілоцького О. Л. по стягненню з боржника основної винагороди по виконавчому провадженню № 58235047 скасувати .
 
Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Універсал банк», в частині оскарження дій приватного виконавця виконавчого округу                        м. Києва Мілоцького О. Л. по стягненню з боржника основної винагороди по виконавчому провадженню № 58235047закрити.
 
Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд справи за його скаргою в частині оскарження дій приватного виконавця виконавчого округу                        м. Києва Мілоцького О. Л. по стягненню з боржника основної винагороди по виконавчому провадженню № 58235047 віднесено до юрисдикції адміністративних судів.
Попередити  ОСОБА_1 про те, що в разі неподання ним протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови заяви про направлення справи за встановленою юрисдикцією, справа буде повернута до суду першої інстанції.   
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді:	С. Ю. Бурлаков   А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко    В. М. Коротун