ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 квітня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/12420/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Головко О.В. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від  28 січня 2020 року (суддя Ніколайчук С.В.) в адміністративній справі 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 
про визнання  протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :
                              
ОСОБА_1 у грудні 2019 року звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії за вислугу років № 1638/03.19-11 від 09.10.2019; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, як працівнику освіти з дня звернення з заявою 25 липня 2019 року. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від  28 січня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №1638/03.19-11 від 09.10.2019  про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.07.2019 про призначення пенсії, з урахування правової позиції, викладеної у цьому рішенні. В задоволенні решти позовних вимог   відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, застосовуючи рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019, невірно застосовує норми п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законами № 213-VII та № 911-VII, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» № 2148-VIII від 03.10.2017 (набрав чинності 11.10.2017) Розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено пунктом 2-1 та визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Отже, на думку апелянта, при визначені права особи на призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2-1 Розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має враховуватися спеціальний стаж роботи станом на 11.10.2017 та на умовах, що діяли на 11.10.2017, тоді як стаж позивача за вислугу років станом на 11.10.2017 складає 24 роки 3 місяці 2 дні, що є менше ніж 27 років 6 місяців.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25 липня 2019 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років, як працівнику освіти на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Згідно з листом № 1638/03.19-11 від 09.10.2019 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки на день звернення за призначенням пенсії їй виповнилося 49 років, стаж за вислугу років станом на 01.01.2016 складає 22 роки 4 місяці 21 день.
                    Не погодившись з відмовою відповідача, ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом.
                    Надаючи оцінку спірним правовідносинам та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.  
                    Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII внесено зміни до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пункт викладено в наступній редакції: «Право на пенсію за вислугу років мають працівники   освіти,  охорони  здоров`я  та  соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу  роботи  за  переліком,  що  затверджується  у порядку, який визначається  Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015   не менше 25 років та після цієї дати: з  1  квітня  2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;  з  1  квітня  2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з  1  квітня  2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з  1  квітня  2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з  1  квітня  2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з  1  квітня  2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з  1  квітня  2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з  1  квітня  2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з  1  квітня  2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. 
                        До   досягнення  віку,  встановленого  абзацом  першим  цього 
пункту,  право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони  здоров`я  та соціального забезпечення:    які  в  період  до  1  січня  2016 року мали вислугу років на відповідних  посадах  не  менше  тривалості, передбаченої абзацами 
першим  та  другим  цього  пункту;   1971  року  народження і старші за наявності вислуги років на цих  посадах, передбаченої  абзацами  другим - одинадцятим цього пункту, та  після досягнення ними такого віку: 50  років  -  які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966  року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня  1966  року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року;   51  рік  6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня  1967  року;       52  роки  -  які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968  року;      52  роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня  1968  року;       53  роки  -  які  народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року;      53  роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року;      54  роки  -  які  народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року;     54  роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року;    55  років  -  які народилися з 1 січня 1971 ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.
                    Таким чином, застосуванню при призначенні пенсій за вислугу років підлягає стаття 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції, чинній до внесення змін законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.
                    Так, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції від 09.12.2012, право на вислугу років мають  працівники  освіти,  охорони  здоров`я  та  соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
                    Таким чином, пенсія за вислугу років працівникам  освіти,  охорони  здоров`я  та  соціального забезпечення призначається незалежно від віку та лише за умови наявності спеціального стажу від 25 до 30 років. 
                    Судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 мала спеціальний стаж роботи понад 25 років, що є достатнім для призначення пенсії відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
                    При цьому у рішення про відмову у призначенні позивачеві пенсії за вислугу років від 09.10.2019 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області посилається на приписи Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» № 2148-VIII від 03.10.2017 та п. 2-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зазначає, що стаж за вислугу років ОСОБА_1 станом на 01.01.2016 складає 22 роки 4 місяці 21 день, при цьому не зрозуміло, чому стаж за вислугу років ОСОБА_1 встановлено саме станом на 01.01.2016, адже остання звернулася за призначенням пенсії 25.07.2019 та саме на вказану дату має бути обчислений відповідний стаж.
                              Крім того, оскаржуване рішення містить посилання на статтю 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою визначено, що на призначення пенсії мають право жінки, які народилися з 01.04.1961 після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 26 років при зверненні за пенсією в 2019 році, що також свідчить про необґрунтованість оскаржуваного рішення, оскільки позивач зверталася з заявою про призначення пенсії за вислугу років, а не за віком.
                              Щодо посилання апелянта, що при визначені права особи на призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2-1 Розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має враховуватися спеціальний стаж роботи станом на 11.10.2017 та на умовах, що діяли на 11.10.2017, а тому спеціальний стаж позивача має складати не ніж 27 років 6 місяців, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
                              Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» № 2148-VIII від 03.10.2017 (набрав чинності 11.10.2017) Розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено пунктом 2-1 та визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
                              Вказаною нормою лише збережено гарантії пенсійного забезпечення певної категорії осіб, які  на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають всі підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».
                              Крім того, вказаною нормою не було внесено жодних змін до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому остання підлягає застосуванню саме у редакції, що відновлена за рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019.
Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.          
           
                              Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від  28 січня 2020 року в адміністративній справі № 160/12420/19 без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з 21 квітня 2020 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
                    Повна постанова складена 21 квітня 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова