УХВАЛА

30 березня 2020 року 
м. Київ

Справа №  911/1213/19 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:
Кондратової І.Д.,

розглянувши матеріали касаційної скарги  Приватного акціонерного товариства "Київобленерго"

на рішення Господарського суду Київської області
(суддя Ейвазова А.Р.)
від 18.09.2019

та постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий - Андрієнко В.В., судді - Сітайло Л.Г., Пашкіна С.А.)
від 18.02.2020

у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат"
до  Приватного акціонерного товариства "Київобленерго"
про  визнання недійсним рішення,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 18.09.2019 у справі № 911/1213/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2020, позов задоволено. Визнано недійсним рішення комісії ПрАТ "Київобленерго", оформлене протоколом № 008 від 27.03.2019, прийняте за результатами розгляду акту № К037098 від 14.09.2018 про порушення правил роздрібного ринку електричної енергії. 

04.03.2020 ПрАТ "Київобленерго" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Київської області від 18.09.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2020 у справі № 911/1213/19, в якій просить скасувати ці судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

20.03.2020 касаційну скаргу зареєстровано та передано судді-доповідачу Кондратовій І.Д., визначеному в порядку, встановленому статтею 32 Господарського процесуального кодексу України.

У касаційній скарзі ПрАТ "Київобленерго":

1)          не погоджується з визначенням правовідносин між сторонами, дослідженням та оцінкою доказів, наданими у справі судами попередніх інстанцій;

2)          цитує положення пункту 3 частини 3 статті 58, частини 1 статті 77 Закону України "Про ринок електричної енергії", частин 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України, пункту 5.1.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, але не зазначає, які з цих норм неправильно застосовано судами першої та апеляційної інстанцій;

3)          визначає підставою касаційної скарги пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України і стверджує, що суди  попередніх  інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 19.02.2015 у справі № 905/598/14, від 28.10.2014 у справі № 3-156гс14. Водночас, не зазначає, про застосування якої норми права у подібних правовідносинах зроблено висновки у цих постановах, що не були враховані в оскаржуваних судових рішеннях;

4)          посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, мотивуючи це тим, що висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/1901/17-ц зроблено щодо порушень Правил користування електроенергією, а правовідносини у справі виникли після втрати чинності цими Правилами, тому вони врегульовані Правилами роздрібного ринку електричної енергії (зокрема, пунктами 8.2..4-8.2.7);

5)          просить відмовити позивачеві у позові, оскільки обраний ним спосіб захисту не сприяє ефективному відновленню порушеного права.

Перевіривши форму і зміст касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення її без руху з таких підстав.

1). 08.02.2020 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15.01.2020 № 460 - ІХ (надалі - Закон від 15.01.2020 № 460 - ІХ), згідно з яким, зокрема, змінено підстави касаційного оскарження судових рішень та вимоги до змісту касаційної скарги. 

Згідно з пунктом 5 частини 2  статті 290 Господарського процесуального кодексу України, у редакції Закону від 15.01.2020 № 460 - ІХ,  у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Так, відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Таким чином, у касаційній скарзі на рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції мають зазначатися підстава (підстави) касаційного оскарження судових рішень, а саме: 

1) насамперед, вказується, яка норма матеріального та процесуального права неправильно застосована чи порушена судами в оскаржуваних судових рішеннях; 

2) також має міститися посилання на відповідний пункт (пункти) частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, і при цьому, додатково зазначається:

постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні - у разі оскарження судових рішень з тієї підстави, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України); 

обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду - у разі оскарження судових рішень з підстави необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам процесуального закону, Верховний Суд установив, що касаційна скарга в частині обґрунтування підстав для оскарження судового рішення в касаційному порядку містить лише виклад позиції відповідача у справі та незгоду з оцінкою 
Доказів, наданою судами попередніх інстанцій; цитати нормативних актів без належного обґрунтування неправильного застосування чи порушення норм матеріального чи процесуального права судами в оскаржуваних рішеннях; посилання на постанови Верховного Суду без вказівки, про застосування якої норми права зроблено висновок у цих постановах, що не був врахований в оскаржуваних судових рішеннях; із абстрактним зазначенням, що судом апеляційної інстанції постанову ухвалено з порушенням чинного законодавства, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень.

Отже, у касаційній скарзі не зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 Господарського процесуального кодексу України підстави (підстав), тобто касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених пунктом 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України, у редакції Закону від 15.01.2020 № 460 - ІХ, а тому залишається без руху відповідно статті 174, частини 2 статті 292 цього Кодексу.

2). Окрім того, суддя-доповідач, перевіривши матеріали касаційної скарги, встановив, що скаргу подано без додержання вимог, викладених у пункті 2 частини 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу України, який, зокрема, визначає, що до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до вимог касаційної скарги заявник за подання касаційної скарги повинен був сплатити судовий збір у розмірі 3 842,00 грн.

Вимоги до платіжного документу встановлює Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджена постановою Національного банку України від 21.01.2004 № 22. 

Згідно з пунктом 3.7. цієї Інструкції реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. 

Платіжне доручення додається до скарги і має містити відомості про те, яка саме скарга оплачується.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 13.02.2020 у справі № 910/4557/18 квитанція про сплату судового збору, яка не містить інформації про номер справи та дату прийняття судового акта, що оскаржується, не є належним доказом сплати судового збору.

До касаційної скарги заявник додав платіжне доручення № 2009887758 від 24.02.2020 про сплату судового збору у розмірі 3 842,00 грн. Графа "Призначення платежу" цього документа  містить такі відомості: "*;101;23243188;22030102;Судз.бір 055 ТДВ УЗИН.ЦУКР Без ПДВ".

Таким чином, з доданого до касаційної скарги платіжного доручення неможливо встановити, що саме ним оплачується. 

З огляду на те, що скаржник не зазначив підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, а також не надав суду документи, що підтверджують сплату судового збору за подання касаційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 18.09.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2020 у справі № 911/1213/19 у встановлених порядку і розмірі, касаційна скарга відповідно до статті 174, частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України залишається без руху для надання строку на усунення встановлених недоліків. 

Керуючись статтею 234, пунктом 5 частини 2 статті 290, частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" на рішення Господарського суду Київської області від 18.09.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2020 у справі № 911/1213/19 залишити без руху.

2. Приватному акціонерному товариству "Київобленерго" протягом 10 (десяти) днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху подати до Верховного Суду:

- уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 Господарського процесуального кодексу України підстави (підстав), з доказами надіслання копій відповідних уточнень (змін) до касаційної скарги позивачу;

- подати до суду документи, що підтверджують сплату судового збору за подання касаційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 18.09.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2020 у справі № 911/1213/19 у розмірі 3 842,00 грн.

3. Роз`яснити Приватному акціонерному товариству "Київобленерго", що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута особі, що звернулася із касаційною скаргою.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                     І. Кондратова