КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3364/2020                                                
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ
 
            27 лютого 2020 року                                                              м. Київ
                                                                                                             Справа № 761/20750/13-ц
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Немировської О.В.,  Чобіток А.О.,  
за участю секретаря  судового засідання              Кравченко Н.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2019 року, постановлену у складі судді Мальцева Д.О., 
за заявою ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа  у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про стягнення заборгованості,
 
встановив:
 
12 жовтня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню,  виконавчий лист від 29 вересня 2016 по справі № 761/20750/13-ц, виданий в порядку повороту виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2012 по справі № 2-12806/11.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вказує, що він не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду заяви 04 жовтня 2019 року, що є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваної ухвали. 
Судом першої інстанції були повністю проігноровані доводи та міркування, наведені в поясненні позивача від 23 вересня 2019 року. Суд не спростував наведені в поясненні доводи позивача, не надав їм належної правової оцінки і не зазначив в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали. Зазначає про несправедливість повороту виконання у справі, в якій нове рішення (про стягнення з відповідача на користь позивача меншої суми), не виконано і не може бути виконано внаслідок припинення відповідача як юридичної особи. За таких обставин, у позивача відсутній обов`язок повернення стягнутого за першим судовим рішенням, оскільки це буде порушенням принципу res judicata. В такий спосіб відповідач, не виконавши нове рішення, яке набрало законної сили, зможе повернути собі також і кошти, стягнуті з нього за першим судовим рішенням, ухваленим ще в 2012 році.
Зазначає, що після апеляційного та касаційного перегляду справи, на виконання нового рішення Шевченківським районним судом міста Києва 08 червня 2015 року видано відповідний виконавчий лист, який було пред`явлено позивачем до виконання; державним виконавцем відкрите відповідне виконавче провадження. Однак нове (остаточне) рішення не виконано і на даний час. У березні 2016 року відповідач перебував в режимі тимчасової адміністрації, і йому було достеменно відомо, що рішення про стягнення з нього коштів буде неможливо виконати в примусовому порядку в силу відповідних приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Закону України «Про виконавче провадження». Відтак, процесуальна дія з подання відповідачем заяви про поворот виконання рішення суду, за наявності невиконаного нового остаточного рішення суду у справі, була недобросовісною. 
Вважає, що оскільки відповідач знаходиться у стані ліквідації, а нове (остаточне) рішення суду не виконане і не може бути виконане, і виконавчий лист від 08 червня 2015 року знаходиться у відповідача, то наявні підстави для визнання відсутнім обов`язку позивача сплатити кошти відповідачу в порядку повороту виконання первинного (скасованого) рішення суду.  Отже, виконавчий лист від 12 серпня 2016 року, виданий в порядку повороту виконання, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню на підставі статті 432 ЦПК України.
Звертає увагу суду на те, що строк пред`явлення до виконання спірного виконавчого листа від 29.09.2016 року, виданого на виконання ухвали суду від 12.08.2016 року у справі №761/20750/13-ц, сплив ще 13 вересня 2017 року, і відповідач не звертався до суду із заявами про поновлення цього строку, що надає додаткові підстави для визнання цього виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
 
В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити.
Представник ПАТ «Родовід Банк»  Феленюк О.С.  вважала доводи апеляційної скарги безпідставними та просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Звертаючись до суду з заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа, виданого в порядку повороту виконання судового рішення, позивач ОСОБА_1 заяву обґрунтовував тим, що 20 серпня 2012 року заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва задоволено позовні вимоги заявника частково, стягнуто з ПАТ «Родовід Банк»  на користь ОСОБА_1   28 970 грн.  53 коп.  31 липня 2013 року заочне рішення було скасоване судом та ухвалено нове, яким позовні вимоги також задоволено частково. В свою чергу, представник Банку звернувся із заявою про поворот виконання рішення суду, яку ухвалою від 12.08.2016 року задоволено та ухвалено стягнути з позивача на користь відповідача грошові кошти в розмірі 28 970 грн. 53 коп. 
Позивач вказану ухвалу суду оскаржив та на момент звернення до суду із вказаною заявою остаточне рішення по ній касаційною інстанцією прийняте не було. Заявник вважає, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року не набрала законної сили в установленому законом порядку, а тому виконавчий лист має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.
 
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі виходив з того, що в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження та обставина, що виконавчий лист від 29 вересня 2016 року, виданий по справі № 761/20750/13-ц в порядку повороту виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2012 по справі № 2-12806/11 та на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року, - виданий помилково, обов`язок боржника за ним відсутній повністю або частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням або з інших причин.
Враховуючи, що  ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року на момент видачі виконавчого листа від 29 вересня 2016 року  скасована в апеляційному порядку не була та набрала законної сили,  суд  першої інстанції дійшов висновку, що  виконавчий лист виданий в строки та у спосіб, передбачений цивільним процесуальним законодавством.
Також судом вказано, що не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню і введення у відповідача, банківській установі, тимчасової адміністрації або ж запровадження процедури ліквідації.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
 
Зазначені висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними, однак такі висновки зроблені з порушенням норм процесуального права, які відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України, суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. 
Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2019 року  матеріали даної  цивільної справи № 761/20750/13-ц повернулись до суду після касаційного та апеляційного перегляду, справу було призначено до розгляду на 27 вересня 2019 року, на 13 год. 30 хв. ( а.с. 41-42, т. 4).
Згідно з довідкою, складеною секретарем судового засідання 27 вересня 2019 року,  справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, знято з розгляду у зв`язку з надходженням повідомлення про замінування суду. Судове засідання призначено на 15 год. 30 хв. 04 жовтня 2019 року ( а.с. 46, т. 1).
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи,  судова повістка про виклик ОСОБА_1 в судове засідання на 04 жовтня 2019 року була направлена судом 30 вересня 2019 року, а відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення - вручена адресату 12 жовтня 2019 року ( а.с. 51, т. 1).
За викладених обставин колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги позивача про те, що він не був  належним чином повідомлений про дату та час судового  засідання 04 жовтня 2019 року, в якому була постановлена оскаржувана ухвала.
 
Відповідно до п. 3 ч. 3  ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
З огляду на наведене, та зважаючи на те, що судом першої інстанції  розглянуто справу без участі заявника, який не був належним чином повідомлений про дату і час розгляду справи, і заявник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування ухвали  суду першої інстанції з прийняттям постанови про відмову у задоволенні заяви.
 
Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2012 року  позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ПАТ «Родовід Банк» на користь позивача 9585 грн. 45 коп.  процентів за користування коштами, 10 644 грн. 84 коп.  - пені за 190 днів та 8740 грн. 24 коп. - інфляційних втрат, а всього грошові кошти в загальному розмірі 28 970 грн. 53 коп.
12 листопада 2012 року позивач отримав виконавчий лист за вказаним рішенням суду.
08 лютого 2013 року за вказаним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження та списано з рахунків банку грошові кошти в розмірі 28 970 грн. 53 коп. на виконання вказаного рішення суду.
            Відповідно до постанови державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 12.11.2012 року про стягнення з ВАТ «Родовід Банк» на користь ОСОБА_1 28 970 грн. 53 коп. закінчено, борг перед стягувачем погашено у повному розмірі, що підтверджується платіжним дорученням від 07.03.2013 року № 1533 (а.с. 179,  т.1).
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва  від 31 липня 2013 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2012 року скасоване.
Після нового розгляду справи рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Родовід Банк» на користь ОСОБА_1 4470 грн. 83 коп. пені за 42 дні, 11 074 грн. 71 коп. упущеної вигоди за 190 днів та 7419 грн. 30 коп. - 3 % річних та інфляційних збитків, всього грошові кошти в загальному розмірі 22 964 грн. 84 коп. В решті позову відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09 квітня 2014 року зазначене рішення в частині стягнення із ПАТ «Родовід Банк» на користь ОСОБА_1   - 4470 грн. 83 коп. пені за користування грошима позивача на протязі 42 днів (з 02.02.2009 року до 16.03.2009 року); 11 074 грн. 71 грн. упущеної вигоди на протязі 190 днів (з 02.02.2009 року по 11.08.2009 року) - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у частині стягнення пені та упущеної вигоди. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2014 року рішення Апеляційного суду м. Києва в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення процентів та пені скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині судові рішення залишено без змін.
 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2013 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів та пені залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року залишено без змін.
З викладеного вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_1   було задоволено в частині стягнення  пені  у розмірі 4470 грн. 83 грн. та 7419 грн. 30 коп. - 3 % річних та інфляційних збитків. У задоволенні інших позовних вимог  відмовлено.
Однак 08 червня 2015 року позивачем отримано виконавчий лист № 761/20750/13-ц про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у загальному розмірі 22 964 грн.  84 грн.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2016 року заяву представника відповідача про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, залишено без задоволення.
Оскільки у суму стягнення, зазначену у виконавчому листі,   помилково  було включено і суму упущеної вигоди, у стягненні якої судом відмовлено, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року заяву відповідача про виправлення описки у виконавчому листі №761/20750/13-ц від 08.06.2015 року задоволено та виправлено описку у виконавчому листі від 08.06.2015 року, зазначивши, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмірі 11 890 грн. 13 коп. 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року  ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року залишено без змін.
Таким чином, загальна сума коштів, яка підлягає до стягнення з банку на користь ОСОБА_1 , становить 11 890 грн. 13 коп.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва  від 12 серпня 2016 року задоволено заяву представника відповідача про поворот виконання рішення суду від 20 серпня 2012 року та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» грошові кошти в розмірі 28 970 грн. 53 грн., що були сплачені банком позивачу на виконання заочного рішення суду, яке було в подальшому скасоване. 
Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2016  року апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто позивачу.
29 вересня 2016 року  представником відповідача було отримано виконавчий лист за ухвалою про поворот виконання рішення суду щодо стягнення з позивача грошових коштів в розмірі 28 970 грн. 53 коп.
 
12 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даною заявою про визнання зазначеного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року  ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги - скасовано, справу направлено на розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року  залишено без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 -  без задоволення.
 
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що заочне рішення суду першої інстанції від  20 серпня 2012 року, на підставі якого було стягнуто з ПАТ «Родовід Банк» на користь ОСОБА_1 кошти на суму 28 970 грн. 53 коп. скасовано, а ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від  25 березня 2016 року  виконавчий лист за № 2-12806/11 від 12.11.2012 року про стягнення вказаної суми - визнано таким, що не підлягає виконанню.
Враховуючи, що заочне рішення суду  від 20 серпня 2012 року було виконане ПАТ «Родовід Банк» 27 лютого 2013 року,  ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва  від 12 серпня 2016 року задоволено заяву представника банку про поворот виконання рішення суду від 20 серпня 2012 року та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» грошові кошти в розмірі 28 970 грн. 53 грн.
 
Звертаючись з заявою про визнання виконавчого листа, виданого 29 вересня 2016 року на виконання ухвали суду від 12 серпня 2016 року, таким, що не підлягає виконанню, заявник посилався на ті обставини, що зазначена ухвала  не набрала законної сили, оскільки не переглядалась апеляційним судом. Тому заявник вважав, що виконавчий лист видано помилково.
Проте такі посилання заявника  колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки   ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року на момент видачі виконавчого листа від 29 вересня 2016 року  скасована в апеляційному порядку не була та набрала законної сили.
Як вбачається зі змісту ухвали Апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року , апеляційна скарга ОСОБА_1   на ухвалу суду від 12 серпня 2016 року визнана неподаною у зв`язку з невиконанням вимог ухвали Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року про усунення недоліків, апеляційна скарга повернута позивачу.
Отже, ухвала Апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року про визнання апеляційної скарги ОСОБА_1 неподаною та повернення її позивачу набрала законної сили з моменту її прийняття, тому  виконавчий лист виданий судом в строки та у спосіб, передбачений цивільним процесуальним законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України  в редакції до 15.12.2017 року, рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.  Однак відповідно до ч. 1 ст. 324 ЦПК України та змісту резолютивної частини ухвали від 13 вересня 2016 року, ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом  двадцяти днів.
Таким чином, ухвала суду апеляційної інстанції  відповідно до норм ЦПК України в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року, набирала законної сили з моменту її проголошення та незалежно від того, чи могла бути оскаржена в касаційному порядку.
 
Доводи апеляційної скарги щодо несправедливості застосування повороту виконання рішення, оскільки нове рішення суду не виконано і не може бути виконано внаслідок припинення відповідача, - колегія суддів вважає безпідставними, оскільки виконавчий лист був виданий на підставі ухвалиШевченківського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року про поворот виконання рішення суду, яка постановою Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року залишена без змін.
Доводи ОСОБА_1 щодо неправомірності, на його думку, застосування повороту виконання рішення,  недобросовісності дій банку, який знаходиться в процедурі ліквідації,  були розглянуті  та відхилені судом апеляційної інстанції в постанові від 20 червня 2019 року, предметом якої був перегляд ухвали суду про застосування повороту виконання судового рішення.
 
Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що оскільки банк знаходиться в стані ліквідації, а нове ( остаточне) рішення суду не виконане і не може бути виконане, то і наявні підстави для визнання відсутнім обов`язку позивача сплатити кошти позивачу в порядку повороту виконання рішення.
Як встановлено з матеріалів справи, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року було залишено без змін ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року  про виправлення описки у виконавчому листі.  Таким чином, загальна сума коштів, яка підлягає до стягнення з банку на користь ОСОБА_1 , становить 11 890 грн. 13 коп.
Як вбачається  з копій меморіальних ордерів від 19 листопада 2015 року, що були додані представником банку до заяви про виправлення описки у виконавчому листі ( а.с. 124-164, т. 3)  19 листопада 2015 року на рахунок ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві АТ «Родовід банк» було перераховано : пеню на суму 4470 грн. 83 коп. та 3% річних і інфляційні збитки на суму 7419 грн. 30 коп. по виконавчому провадженню  ВП №48590299 на користь ОСОБА_1 , тобто на загальну суму 11 890 грн. 13 коп.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1   підтвердив отримання ним зазначених коштів.
Посилання апелянта на те, що підставою для задоволення заяви є сплив строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа від 29 вересня 2016 року, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки зазначена обставина не передбачена ч. 2 ст. 432 ЦПК України як підстава для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. При цьому відповідно до ст. 433 ЦПК України стягувач не позбавлений права звернутись до суду з відповідною заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 є необґрунтованою, оскільки передбачені ст. 432 ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, - судом не встановлені. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, також не дають підстав для  визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Враховуючи допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права, яке  відповідно до п. 3 ч. 3  ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення,  колегія суддів дійшла  висновку про скасування ухвали  суду першої інстанції з прийняттям постанови про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. 
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 –   задовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2019 року -  скасувати та прийняти постанову: 
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1  про визнання таким, що не підлягає виконанню,  виконавчого листа від 29 вересня 2016 року у справі № 761/20750/13-ц в порядку повороту виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 серпня 2012 року у цивільній справі № 2-12806/11.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

    Суддя  - доповідач:                                                                    Ящук Т.І. 
 
                        Судді:                                                                      Немировська О.В.
                                                                                                         
                                                                                                         Чобіток А.О.