ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
              Справа № 826/14547/13-а                                   Головуючий у 1 інстанції - Васильченко І.П.
                                                                                      Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 26 травня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                      Василенка Я.М.,
суддів                                                    Кузьменка В.В., Шурка О.І.,
при секретарі                                           Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу концерну «Військторгсервіс» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2020 за заявою концерну «Військторгсервіс» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції в м. Києві до концерну «Військторгсервіс» про зобов`язання вчинити дії, - 
В С Т А Н О В И В :
Державна фінансова інспекція в м. Києві звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:  
- зобов`язати концерн «Військторгсервіс» виконати в повному обсязі пункти 2-16, 18, 19, 21-24, пункт 25 в частині перерахування ЄСВ в сумі 430, 37 грн., пункти 26, 27, 29-31 письмової вимоги Державної фінансової інспекції в місті Києві від 04.04.2013 № 26-072-14-14/4513.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2013, яка залишена без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2019, адміністративний позов задоволено частково: зобов`язано Концерн «Військторгсервіс» виконати у повному обсязі пункти 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 18, 19, 21, 22, 23, 24, пункт 25 в частині перерахування ЄСВ в сумі 430, 37 грн., пункти 26, 27, 29, 30, 31  письмової вимоги Державної фінансової інспекції в місті Києві від 04.04.2013 за № 26-072-14-14/4513; в іншій частині позову відмовлено.
На виконання вказаної постанови Окружним адміністративним судом міста Києва 27.05.2019 видано виконавчий лист по справі № 826/14547/13-а.
В липні 2019 року концерном «Військторгсервіс» через канцелярію суду першої інстанції подано заяву про визнання виконавчого листа по справі № 826/14547/13-а таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування поданої заяви концерн «Військторгсервіс» зазначає, що станом на день подання заяви обов`язок боржника перед стягувачем відсутній, а отже виконавчий лист по даній справі не підлягає виконанню. Також, заявник звертає увагу, що вимогу позивача датовано 2012 роком, а виконавчий лист щодо її виконання видано у 2019 році. Таким чином, більша частина вимоги станом на дату розгляду вказаної заяви втратила актуальність у зв`язку із семирічним строком давності заявлених вимог та спливом відповідних процесуальних строків, включаючи загальний строк позовної давності.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2020 у задоволенні заяви концерну «Військторгсервіс» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в адміністративній справі № 826/14547/13-а, відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою концерном «Військторгсервіс» подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що виконавчий документ відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про виконавче провадження», наявність ознак для застосування статті 374 КАС України відповідачем не доведено. Крім того, задоволення заяви відповідача про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню без належних на то підстав призведе до невиконання судового рішення, що суперечитиме нормам чинного законодавства.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Згідно частини першої статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
У відповідності до вимог частин другої та третьої статті 374 Кодексу адміністративного судочинства України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.
Тобто, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, пов`язано з певними обставинами, які мали місце на момент його видачі (пред`явлення до виконання), зокрема: помилковою видачею; коли судове рішення не підлягало негайному виконанню і не набрало законної сили або пред`явлено до виконання після скасування судового рішення, на підставі якого було видано виконавчий лист; повним (частковим) погашенням боргу, щодо якого видано виконавчий лист, або з інших причин.
При цьому, словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, які, наприклад, пов`язані із процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Таким чином, стаття 374 КАС України надає право суду, який видав виконавчий лист, за заявою стягувача або боржника у певних випадках визнати цей виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.
Однак, заявником не наведено доводів та не надано доказів, які б свідчили, що виконавчий лист видано помилково або, що обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, чи має місце добровільне виконання судового рішення боржником або ж іншою особою.
Також, заявником не наведено й інших причин, які могли б стати підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі і відновлення справедливості передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати судове рішення (п. 40 рішення від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції»).
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Відтак, виконання судового рішення є приводом для винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження.
Отже, підстави, визначені процесуальним законом для визнання виконавчого листа, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва від 27.05.2019, таким, що не підлягає виконанню, відсутні.
У той же час, колегія суддів звертає увагу на статтю 370 КАС України згідно якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
У свою чергу, фактичне виконання рішення, ухвали, постанови суду є невід`ємною частиною судового процесу і свідчить про реальну спроможність державних органів забезпечити виконання рішення суду, як завершальну стадію судового процесу, на результат якої направлені очікування та сподівання особи, права якої порушено.
Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на доступ до суду було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін (справа «Ромашов проти України, рішення від 27.07.2004 року).
У рішенні Європейського Суду України з прав людини від 29 червня 2004 року у справі «Півень про України» визначено, що право на судовий розгляд, гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишається невиконаними, завдаючи шкоди одній стороні.
Отже, виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду та завершальною стадією судового провадження, а неможливість виконати рішення суду призведе до порушення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що задоволення заяви відповідача про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню без належних на то підстав призведе до невиконання судового рішення, що суперечить нормам чинного законодавства, у зв`язку із чим у задоволенні такої заяви слід відмовити.
При цьому, аргументи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Більше того, доводи та аргументи апелянта зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновки суду першої інстанції і свідчать про незгоду заявника із правовою оцінкою суду щодо обставин справи, які суд встановив у процесі її розгляду.
Також, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Апелянт не надав до суду належні докази, що підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
                                                     ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу концерну «Військторгсервіс» залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2020 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                                                   Василенко Я.М.

Судді:                                                                                                                Кузьменко В.В.

                                                                                                                          Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 28.05.2020.