ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 квітня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 1140/3399/18	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Юрко І.В. (доповідач), суддів:  Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року у справі №1140/3399/18 (головуючий суддя першої інстанції Брегей Р.І.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач 12.12.2018 року звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому з урахуванням додаткових вимог просила:
- визнати протиправними дій пенсійного органу щодо відмови в перерахунку її пенсії на підставі заяв від 31 липня та 12 жовтня 2018 року і неправильного нарахування індивідуального коефіцієнта заробітної плати при перерахунку пенсії з 01 січня 2004 року; - зобов`язати відповідача перерахувати з 01 січня  2004 року її пенсію на підставі індивідуального коефіцієнта заробітної плати за  24 місяці роботи, виходячи з середньої заробітної плати з 01 грудня 1989 року по 30 листопада  1991 року, та доплатити додаткові кошти.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01 січня 2004 року відповідач перерахував пенсію, яка призначалась до цього часу, визначивши індивідуальний коефіцієнт заробітної плати з урахуванням заробітної плати за 12 останніх місяців роботи. Позивач вважає, що діюче законодавство зобов`язувало провести перерахунок з урахуванням заробітної плати за 24 останніх місяці праці, а така помилка призвела до виплати пенсії у меншому розмірі.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 01 серпня та 25 жовтня 2018 року, якими ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяв від  31 липня та 12 жовтня 2018 року про перерахунок пенсії. 
Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області перерахувати пенсію ОСОБА_1 з  01 січня 2004 року на підставі індивідуального коефіцієнту заробітної плати за 24 місяці роботи, врахувавши заробітну плату за період з 01 грудня 1989 року по 30 листопада 1991 року, та доплатити додаткові кошти.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задовіленні позовних вимог в повному обсязі.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не в повному обсязі дослідив обставини справи, внаслідок чого неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до невірних висновків в рішенні. Апелянт вказує, що позивач пропустила строк звернення до суду без поважних причин, але суд першої інстанції вказані обставини необґрунтовано залишив поза увагою. Крім того, суд не звернув уваги на ту обставину, що позивач інших довідок, крім як від грудня 1991 року до 2015 року пенсійному органу не подавала, заяв про перерахунок у вказаний період також не подавала, а тому перерахунок пенсії був проведений у 2004 році за наявною довідкою від грудня 1991 року, пенсія перераховувалась з урахуванням заробітної плати за 12 останніх місяців, як найбільш вигідніший варіант.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подала.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в пенсійному органі з 24.12.1991 року та з цього часу отримувала пенсію за віком на загальних умовах за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення». 
Згідно тексту позову для призначення та обрахунку пенсійних виплат позивачем було надано пенсійному органу довідку про заробітну плату за період з грудня 1989 року по листопад 1991 року (24 міс.), видану Кіровоградським обласним оптовим підприємством «Укроптгалантерея» від 23.12.1991 року.
Як зазначає позивач, вона зверталась 31.07.2018 року та 12.10.2018 року до пенсійного органу із заявами, в яких просила відповідача перевірити правильність нарахування з 01.01.2004 року коефіцієнту заробітної плати із її середньомісячного заробітку станом на 31.12.2003 року та провести перерахунок пенсії по зарплаті (01.01.1989 р.-31.12.1991 р.) А також просила перевірити правильність нарахування коефіцієнту стажу роботи на 01.01.2004 року відповідно до даних трудової книжки.
Відповідач рішенням від 01.08.20018 року та листом від 25.10.2018 року відмовив позивачу в перерахунку пенсії, зазначивши, що з наявних в матеріалах пенсійної справи довідок вибрано оптимальний (найбільш вигідний) варіант заробітної плати та додано весь період страхового стажу, починаючи з 01.07.2000 року. Проводити перерахунок пенсії з урахуванням зазначеного в заяві періоду заробітної плати (01.01.1989 р. - 31.12.1991 р.) недоцільно, оскільки це призведе до зменшення розміру пенсії.
Позивач не погодилась з такими з розрахунком розміру її пенсії та оскаржила дії пенсійного органу щодо розрахунку пенсії до суду.
Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 , звернувшись до суду з позовом 12.12.2018 року, дотрималась встановлено частиною 2 статті 122 КАС України строку звернення до суду стосовно оскарження рішень відповідача від 01.08.2018 року та 25.10.2018 року. Крім того, суд зазначив, що з урахуванням приписів частини 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не поширюється строк звернення до суду щодо недоотримання пенсії з вини органу, що призначає та виплачує її.
З наведеного висновку суду не зрозуміло, чи позивачем не пропущений строк звернення до суду з моменту отримання рішень пенсійного органу, чи взагалі такий строк не потрібно застосовувати, враховуючи приписи Закону №1058.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною 2 статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
В тексті адміністративного позову та додатковій позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що порушення її прав відбулось у 2004 році, але вважає таке порушення тривалим та оскільки останнє її звернення до пенсійного органу відбулось 12.10.2018 року, то строк давності не пропущений (а.с.5, 33).
Проте, з аналізу наведеної вище норми частини 2 статті 122 КАС України вбачається, що законодавець початок строку звернення до суду з адміністративним позовом пов`язує не з дня звернення до органу або отримання від цього органу у будь-який час рішення, а з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Позивач, отримуючи кожного місяця з січня 2004 року пенсію, була достеменно обізнана про її розмір, а відтак про порушення своїх прав та інтересів дізналась саме з 2004 року, що нею і не заперечується в адміністративному позові.
Крім того, про таку обізнаність позивач зазначала і в адміністративному позові у справі №404/3625/17, про що вказано в рішенні Кіровського районного суду с.Кіровограда від 04.12.2017 року (а.с.88).
Таким чином, оскільки позивач дізналась про порушення своїх прав та інтересів ще у січні - лютому 2004 році, то з позовними вимогами щодо перерахунку пенсії вона повинна була звернутись протягом шести місяців, тобто у 2004 році.
Проте, як зазначалось вище, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом лише 12.12.2018 року, тобто з порушенням строку, встановленого частиною 2 статті 122  Кодексу адміністративного судочинства України. 
Клопотання про поновлення строку звернення до суду позивачем ані в адміністративному позові, ані в додатковому позові у встановлений КАС України спосіб не заявлялось.
Судом апеляційної інстанції не встановлено обставин та не знайдено будь-яких доказів для поновлення такого строку з вказаними позовними вимогами, матеріали справи таких підстав також не містять. 
Відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Посилання позивача на частину 4 статті 122 КАС України (досудове врегулювання спору) є необгрунтованим та безпідставним, оскільки ані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ані Законом України «Про пенсійне забезпечення» таке досудове врегулювання спорів не передбачено.
Щодо застосування судом першої інстанції до даних правовідносин частини 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Судом першої інстанції залишено поза увагою ту обставину, що вказана норма стосується нарахованих пенсіонеру сум пенсії, але не виплачених.
Предметом же спору у даній справі є розмір пенсії, який позивач вважає невірно розрахований, тобто різниця в розмірі пенсії, яка позивачу не була нарахована.
Відтак колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про перерахунок розміру пенсії ОСОБА_1 за період з 01.01.2004 року по 12.06.2018 року, слід залишити без розгляду. 

Стосовно позовних вимог за період з 12.06.2018 року, апеляційний суд зазначає наступне.
Як зазначалось вище позивач перебуває на обліку в пенсійному органі з 24.12.1991 року та з цього часу отримувала пенсію за віком на загальних умовах за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення». 
Для призначення пенсії позивачем було надано пенсійному органу довідку про заробітну плату за період з грудня 1989 року по листопад 1991 року (24 міс.), видану Кіровоградським обласним оптовим підприємством «Укроптгалантерея» від 23.12.1991 року.
При призначенні пенсії був взятий заробіток з грудня 1990 року по 31 грудня 1991 року. Вказаний розрахунок позивачем не оскаржувався, заяви щодо проведення розрахунку пенсії із розрахунку заробітної плати за інший період позивач до пенсійного органу не подавала.
З матеріалів справи вбачається, і це не заперечується позивачем, що в період з 01.01.1992 року по 31.12.2003 року, ОСОБА_1 до пенсійного органу з заявами про проведення перерахунку пенсії з заробітної плати за інший період, тобто за 24 місяці, як зараз вимагає позивач, не зверталась.
У зв`язку із набранням 01.01.2004 року чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту Закон №1058) пенсію позивача було перераховано відповідно до цього Закону на підставі наявної в матеріалах пенсійної справи довідки про заробітну плату від 23.12.1991 року, виданої Кіровоградським обласним оптовим підприємством «Укроптгалантерея». Період для перерахування пенсій взятий 12 місяців трудової діяльності з 01.12.1990 року по 30.11.1991 року. Інших довідок про заробітну плату (за інший період) позивачем не надавалось, як і не подавалось заяви про перерахунок пенсії за інший період (24 місяці).
В жовтні 2009 року позивач зверталась до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії по стажу. Такий перерахунок пенсійним органом проводився, після чого загальний стаж на 01.10.2009 року склав 49 років 6 місяців 28 днів. Позивачем вказаний розрахунок стажу не оскаржувався. 
Відповідно до частини 2 статті 43 Закону №1058 для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим  частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до  частини другої  статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.
Вказана норма передбачає перерахунок пенсії:
- за заробітною платою, з якої обчислювалась раніше пенсія,
або
- за нормами статті 40 Закону.
Відповідно до частин 1, 4, 5 статті 40 Закону №1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. 
Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до  частини другої  статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Як зазначалось вище, з заявою про перерахунок пенсії по зарплаті позивач звернулась 31.07.2018 року вже під час дії Закону №1058. При цьому, просила провести такий перерахунок за довідкою про заробітну плату від 20.06.2018 року, виданої Кіровоградським обласним оптовим підприємством «Укроптгалантерея», але взяти інший період, тобто з 01.1.1989 року по 31.12.1991 року. Надана до заяви довідка про заробітну плату №В-2257 від 20.06.2018 року ідентична довідці про заробітну плату б/н від 23.12.1991 року. Зазначені довідки містять розмір заробітної плати, з якої обчислювалась раніше пенсія.
Інших довідок про заробітну плату (в тому числі за період після 01.07.2000 року) позивачем не надавалось, а тому застосування статті 40 Закону №1058 при перерахунку пенсії позивачу є неможливим.
Відповідач рішенням від 01.08.20018 року та листом від 25.10.2018 року відмовив позивачу в перерахунку пенсії, зазначивши, що з наявних в матеріалах пенсійної справи довідок вибрано оптимальний (найбільш вигідний) варіант заробітної плати та додано весь період страхового стажу, починаючи з 01.07.2000 року. Проводити перерахунок пенсії з урахуванням зазначеного в заяві періоду заробітної плати (01.01.1989 року - 31.12.1991 року) недоцільно, оскільки це призведе до зменшення розміру пенсії. 
Зазначене позивачем не спростовано, в позові позивач не вказує, який саме розмір пенсії на теперішній час позивач вважає спірним.
Колегія суддів зазначає, що Законом №1058 не передбачено проведення перерахунку пенсії із заробітної плати за бажанням пенсіонера за 24 місяці, як того вимагає позивач. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вимоги позивача необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при постановлені рішення допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
За приписами пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.
Керуючись статтями 77, 122, 123, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року у справі №1140/3399/18 задовольнити частково.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року у справі №1140/3399/18 скасувати.
Позовні вимоги в частині періоду з 01.01.2004 року по 12.06.2018 року залишити без розгляду. 
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії за період з 13.06.2018 року відмовити.
          Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених частиною 4, пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

   
Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак