Ухвала
 
05 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 215/190/17
провадження № 61-5917ск20 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» про визнання дій та бездіяльності протиправною, скасування акту про порушення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
 
Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», у якому просила: стягнути з відповідача 50 000 грн моральної шкоди; визнати бездіяльність та протиправні дії відповідача щодо умов виконання договору про надання населенню послуг з газопостачання № 0330242832 від 13 жовтня 2015 року; визнати дії відповідача незаконними та скасувати акт про порушення від 21 квітня 2016 року № 2569 відносно споживача про здійснення нарахування не облікового об`єму та обсягу природного газу і його вартості у сумі 42 626,90 грн; визнати дії відповідача протиправними та скасувати акт № 2272 експертизи лічильника газу від 27 квітня 2019 року; скасувати оперативно-господарські санкції до позивача у вигляді відключення від мережі газопостачання житлового будинку АДРЕСА_1 по акту від 26 червня 2016 року; зобов`язати відповідача виконати умови договору про надання населенню послуг з газопостачання №0330242832 від 13 жовтня 2015 року, а саме: негайно підключити житловий будинок АДРЕСА_1 до мережі газопостачання; стягнути з відповідача майнові збитки, які виникли в результаті неналежного виконання умов договору про надання населенню послуг з газопостачання № 0330242832 від 13 жовтня 2015 року у розмірі 73 450,61 грн; стягнути судові витрати.
 
Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2020 року, у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено.
 
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 27 березня 2020 року засобами поштового зв`язку подали до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2020 року, у якій просили скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи.
 
У травні 2020 року на виконання ухвали Верховного Суду від 17 квітня 2020 року ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подали уточнену касаційну скаргу, в якій просять оскаржені рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Уточнена касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).
 
Аналіз уточненої касаційної скарги свідчить, що  ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не наводять передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підставкасаційного оскарження судових рішень. Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без обґрунтування випадків (випадку), передбачених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження. Тому ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не виконали вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню. 
 
Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2020 року повернути.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                              В. І. Крат