СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2020 р.                                                                              Справа №922/15/20  
Колегія суддів у складі: 
головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Дучал Н.М. , суддя  Склярук О.І.,
при секретарі судового засідання Тимошенко А.А.,
за участю представників:
позивача - Верхацького І.В., довіреність №14-193 від 17.05.2019, свідоцтво КС №6888/10 від 05.09.2018,
відповідача - не з`явився, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» (вх.№1301Х/1 від 04.05.2020) на рішення Господарського суду Харківської області від 31.03.2020 у справі №922/15/20 (м. Харків, суддя Чистякова І.О., повний текст рішення складено 07.04.2020), 
за позовом Акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ», м. Київ,
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ НАФТОГАЗОВИДОБУВНА КОМПАНІЯ», смт. Есхар, Чугуївський р-н, Харківська обл,
про стягнення 566240,51 грн, -  
ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ НАФТОГАЗОВИДОБУВНА КОМПАНІЯ» боргу у сумі 566240,51 грн, у тому числі пеня у сумі 288065,40 грн; три проценти річних у сумі 58920,22 грн; інфляційні втрати у сумі 219254,89 грн, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором постачання природного газу №2355/1617-ТЕ-32 від 08.09.2016 щодо своєчасної оплати природного газу.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 31.03.2020 позов задоволено частково у розмірі 422207,81 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ НАФТОГАЗОВИДОБУВНА КОМПАНІЯ» на користь Акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» пеню у сумі 144032,70 грн; три проценти річних у сумі 58920,22 грн та інфляційні втрати у сумі 219254,89 грн. В решті частині позовних вимог у розмірі 144032,70 грн (пеня) - у задоволенні позову відмовлено. Судові витрати по справі у розмірі 8493,61 грн покладено на відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДВ НАФТОГАЗОВИДОБУВНА КОМПАНІЯ». Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ НАФТОГАЗОВИДОБУВНА КОМПАНІЯ» на користь Акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» судовий збір у розмірі 8493,61 грн.
Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився частково та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 31.03.2020 у справі №922/15/20 в частині відмови у стягненні пені на суму 144032,70 грн; прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити, а саме стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ НАФТОГАЗОВИДОБУВНА КОМПАНІЯ» на користь Акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» пеню у сумі 144032,70 грн; відшкодувати за рахунок відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та позовної заяви. Одночасно з апеляційною скаргою апелянт подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження посилаючись на те, що повний текст рішення від 31.03.2020 було складено 07.04.2020 та отримано заявником - 10.04.2020 (згідно першої сторінки оскаржуваного рішення зі штампом реєстрації вхідної кореспонденції позивача, конверту з господарського суду та трекінгу Укрпошти).
В обґрунтування своєї позиції по справі апелянт зазначає про наступне:
-станом на час розгляду справи відповідачем сплачено лише частину суми основного боргу, при цьому прострочення триває значний час;
-несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу;
-збитковість підприємства-боржника не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки;
-відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат;
-з матеріалів справи не вбачається виключних і достатніх підстав для зменшення пені, яка підлягає стягненню з відповідача;
-в оскаржуваному рішенні в частині зменшення пені суд першої інстанції не врахував жодного аргументу, доводу чи доказу позивача, не зазначивши мотивів такого неврахування, чим порушив вимоги ГПК України, що призвело до прийняття неправомірного рішення на думку позивача.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.05.2020 поновлено Акціонерному товариству «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження у справі №922/15/20 та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ». Призначено справу до розгляду на 02.06.2020.
Від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ НАФТОГАЗОВИДОБУВНА КОМПАНІЯ» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№4908 від 21.05.2020), в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - без змін. 
Відповідач вважає, що суд першої інстанції виніс законне та обґрунтоване рішення та правомірно врахував те, що:
-на момент звернення позивача з позовом до суду ступінь виконання зобов`язання за договором становив 100%; 
-позивач зараховував платежі відповідача весь час як основні платежі, що підтверджує факт низького ступеню збитковості для позивача;
-відповідач у період дії договору та на даний момент перебуває у збитковому фінансовому стані, що підтверджується наданими до суду документами; 
-крім стягнення пені, позивач нараховує та стягує 3% річних та інфляційні втрати, які у повній мірі компенсують знецінення повністю сплачених відповідачем коштів; 
-стягнення неустойки не повинно перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. 
АТ «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» було надано суду апеляційної інстанції заяву (вх.№5072 від 26.05.2020) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.05.2020 задоволено заяву АТ «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» про участь його представника у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №922/15/20, яке відбудеться 02.06.2020 об 11:00 год, у залі судового засідання №132 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EаsyCon», з використанням власних технічних засобів представника, який подав вказану заяву.
Представник відповідача в судове засідання Східного апеляційного господарського суду 02.06.2020 - не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Відповідно до частини 1 статті 285 Господарського процесуального кодексу України рішення суду апеляційної інстанції вручаються (видаються або надсилаються) в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав ухвалу суду про розгляд справи - 12.05.2020, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т.1, а.с.189). 
Згідно статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.
Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи шляхом надіслання копій ухвал про призначення справи до розгляду на юридичні адреси учасників справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, а також положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.
Представник позивача в судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 02.06.2020 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив задовольнити її в повному обсязі. 
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом норм права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
08.09.2016 між ПАТ «НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ», як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДВ НАФТОГАЗОВИДОБУВНА КОМПАНІЯ», як споживачем, укладено договір №2355/1617-ТЕ-32 постачання природного газу, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.
Відповідно до п. 1.2. договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
Згідно з п. 2.1 договору, постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 3628,000 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (тис. куб. м.): у жовтні - 278,000; у листопаді - 619,000; у грудні - 700,000; ІV кв. 2016 р - 1597,000; у січні - 729,000; у лютому - 649,000; у березні - 653,000; І кв. 2017 р - 2031,000.
Згідно з п. 3.4. договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.
Умовами пункту 5.2 договору сторони узгодили, що ціна за 1000 куб.м. газу на дату укладання договору становить 4942,00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930,40 грн.
Відповідно до п. 6.1. договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Сторони у п.8.3. договору погодили, що з урахуванням п. 11.3  цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 р. № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 ЦК України, нараховані на всю суму заборгованості.
Пунктом 8.2 договору сторонами встановлено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нарахована пеня, розрахована від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20.
Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1 договору).
Сторонами вносились зміни до договору додатковими угодами №1 від 23.01.2017; №2 від 31.03.2017.
Зокрема додатковою угодою №2 сторони додали пункт 2.1. до договору, зокрема додали місяць постачання позивачем відповідачу природного газу, а саме у квітні 2017 року позивач мав поставити відповідачу природний газ у розмірі 40,00 тис. куб. м. Також у пункті 8.2 договору змінено розмір пені: з 21% до 16,4 % річних.
На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 6661321,79 грн., що підтверджується наступними актами приймання - передачі природного газу: 
- за зобов`язаннями жовтня 2016 року на суму 9619,10 грн ( акт приймання - передачі природного газу від 31.10.2016 арк. справи № 31); 
- за зобов`язаннями листопада 2016 року на суму 32617,20 грн (акт приймання - передачі природного газу від 30.11.2017 арк. справи № 32); 
- за зобов`язаннями грудня 2016 року на суму 9737,71 грн (акт приймання - передачі природного газу від 31.12.2017 арк. справи № 33); 
- за зобов`язаннями січня 2017 року на суму 35985,67 грн (акт приймання - передачі природного газу від 31.01.2017 арк. справи №34); 
- за зобов`язаннями лютого 2017 року на суму 2512295,35 грн (акт приймання - передачі природного газу від  28.02.2017 арк. справи №35); 
- за зобов`язаннями березня 2017 року на суму 3850401,16 грн (акт приймання - передачі природного газу від 31.03.2017 арк. справи №36); 
- за зобов`язаннями квітня 2017 року на суму 210665,60 грн (акт приймання - передачі природного газу від  30.04.2017 арк. справи №37).
Акти приймання-передачі природного газу підписані представниками сторін без зауважень чи заперечень, підписи яких скріплені печатками підприємств.
Проте відповідачем, всупереч умовам договору, не вчасно проводились розрахунки за поставлений природний газ, внаслідок чого позивачем на прострочені відповідачем платежі нараховані: пеня у сумі 288065,40 грн; три проценти річних у сумі 58920,22 грн; інфляційні втрати у сумі 219254,89 грн.
Відповідач проти нарахування 3% річних та інфляційних не заперечує, проте просить суд зменшити розмір пені на 100%.
Дослідивши наведені обставини суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та визнав їх такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 219254,89 грн та 3% річних у розмірі 58920,22 грн. Також суд вказав, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми пені у розмірі 288065,40 грн. є обґрунтованими, та дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання відповідача та зменшив суму пені, яка підлягає стягненню з відповідача (288065,40 грн.) на 50%, що дорівнює 144032,70 грн.
Як було зазначено вище доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди апелянта із судовим рішенням в частині зменшення розміру пені на 50%. Враховуючи відсутність інших доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст.269 ГПК України переглядає рішення лише в частині зменшення розміру пені на 50%. Відповідна позиція узгоджується, зокрема, із висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №913/64/18 від 07.11.2018.
Так, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Частинами другою, третьою статті 551 ЦК України передбачено, що у випадку якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Отже, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
При цьому судом враховуються висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі № 7-рп/2013, в якому зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Також слід зазначити, законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно з ст.86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем у відзиві на позовну заяву викладено клопотання про зменшення суми пені на 100%. В обґрунтування клопотання заявник посилається на повне виконання умов договору, що укладений між сторонами, а саме відсутність заборгованості за поставлений позивачем природний газ; наявність між сторонами господарських відносин у формі укладання попереднього договору поставлення природного газу та виконання його належним чином; знаходження підприємства відповідача у збитковому фінансовому стані та виникнення заборгованості у опалювальному сезоні, та знаходження підприємства відповідача у збитковому фінансовому стані товариства, існування постійної заборгованості від споживачів відповідача, в тому числі населення, бюджетних організацій, органів самоврядування, соціально важливих об`єктів селища Есхар: поліклініка,  дитячий садок, школа, комунальний заклад: «Ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою «Патріот» Харківської обласної ради, будинок культури і бібліотека, а також - тепличний комбінат сел. Есхар, що в свою чергу стало причиною прострочення платежів перед позивачем.
Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було взято до уваги скрутний фінансовий стан підприємства, що підтверджується Звітом про фінансові результати за 9 місяців 2019 року, Балансом на 30.09.2019. Також враховано інтереси сторін, поведінку винної сторони та ступень виконання зобов`язання, а саме повну оплату суми основного боргу, відсутність у матеріалах справи доказів спричинення збитків позивачу та компенсацію втрат від інфляції та стягнення річних.
При цьому, колегія суддів зазначає, що посилання апелянта на неповне погашення заборгованості за спірний період та існування тривалого часу прострочення є такими, що не висповідають дійсним обставинам справи та спростовуються матеріалами справи. 
Водночас колегія суддів відхиляє посилання позивача на те, що зменшення судом розміру пені завдає йому збитків, і при зменшенні пені суд не дослідив негативні наслідки, спричинені позивачеві, оскільки відповідно до норм статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, між тим, під час вирішення даного спору, апелянтом не надано доказів, які підтверджують ймовірність збитків або засвідчували б наявність збитків у позивача чи погіршення фінансового становища, у зв`язку з несвоєчасним виконанням прийнятих на себе зобов`язань відповідачем.
Верховний Суд в своїй постанові від 24.07.2019 у справі №915/985/18 щодо подібних правовідносин зазначає що, досліджуючи питання можливості зменшення пені, суди правильно прийняли до уваги обставини, що вплинули на виконання зобов`язання, поведінку винної сторони, причини неналежного виконання зобов`язання та відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження завдання позивачу збитків.
Така ж правова позиція у вирішенні цього питання викладена Верховним Судом у постановах від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18.
Колегія суддів дійшла висновку, що присудження до стягнення 50 % від належної до стягнення суми пені, з урахуванням обставин справи, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, а також є засобом недопущення використання пені як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.
Таким чином, судом застосовано власні повноваження щодо зменшення заявленої пені на 50% при повному дослідженні усіх необхідних на те умов, а тому і підстав для зміни чи скасування судового рішення у цій частині колегія суддів не вбачає.
Посилання скаржника на те, що господарський суд першої інстанції не оцінив, чи є даний випадок винятковим судовою колегією не приймається до уваги, оскільки жодна зі статей, які передбачають можливість зменшення штрафних санкцій не передбачає винятковості випадків, в яких вони застосовуються, отже оцінювати і доводити таку винятковість, як на цьому наполягає скаржник, не обов`язково.
Стаття 551 ЦК України надає таке право суду за наявності будь-яких обставин, які мають істотне значення. Господарським судом надано оцінку таким обставинам -відсутність основного боргу, відсутність доказів збитків позивача або погіршення його фінансового стану.
Твердження апелянта відносно того, що суд не врахував його інтереси при вирішенні спору не приймаються до уваги, оскільки суд першої інстанції при розгляді клопотання відповідача про зменшення пені на 100% задовольнив його частково та для дотримання інтересів позивача зменшив пеню лише на 50%.
З огляду на зазначене, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а відтак, підстави для скасування чи зміни судового рішення в оскаржуваній частині у даному випадку відсутні.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати скаржника по сплаті судового збору за її подання не відшкодовуються.
Керуючись статтею 129, 232, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -
ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 31.03.2020 у справі №922/15/20 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України. 
Повний текст постанови складено 09.06.2020.

Головуючий суддя                                                                    Р.А. Гетьман

Суддя                                                                                           Н.М. Дучал  

Суддя                                                                                           О.І. Склярук