ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 березня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 336/4949/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Головко О.В. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України
на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2019 року (суддя Дацюк О.І., повний текст рішення складений 26 грудня 2019 року)  в адміністративній справі 
за позовом ОСОБА_1   
до Інспектора роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Устименкова Євгена Юрійовича 
про скасування постанови,-
в с т а н о в и в :
                    
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову серії ЕАВ  № 1354097 від 22.07.2019 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн., справу про притягнення до адміністративної відповідальності закрити. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2019 року позов задоволено повністю. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції Національної поліції України подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що факт встановленого правопорушення підтверджується поясненнями поліцейських, безпосередні спостереження яких є специфічним видом доказів, на підставі яких складено постанову, проте суд першої інстанції необґрунтовано надав перевагу поясненням позивача. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. 
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Інспектором роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Устименковим Євгеном Юрійовичем 22 липня 2019 року було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ  № 1354097, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. у зв`язку з вчиненням останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме, порушення п. 22.5 ПДР по перевезенню небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів дорогами вулиць або залізничними переїздами.
Не погодившись з вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що ПДР України не порушував, інспектором не здійснено належне вимірювання габаритів вантажу, належних доказів на підтвердження факту виявленого порушення відповідачем не надано. Оскаржувана постанова не містить посилання на будь-які докази. 
Суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність відповідачем підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, крім того зазначив, що п. 22.5 ПДР містить обмеження загальних габаритів транспортного засобу, але не містить обмежень щодо виступу вантажу за межі габаритних фар, у зв`язку з чим позов задовольнив у повному обсязі. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Згідно зі ст. 132-1 КУпАП порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян – суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.
Аналіз викладеної норми права спростовує висновок суду першої інстанції, що п. 22.5 ПДР містить обмеження загальних габаритів транспортного засобу, але не містить обмежень щодо виступу вантажу за межі габаритних фар. 
Разом з тим, як вбачається з оскаржуваної постанови, 22.07.2019 у Дніпропетровській області, Криничанський район на автодорозі М04  152 км, водій транспортного засобу MAN TGX 28/540, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом перевозив вантаж, який виступав за габаритні фари більше ніж на 0,4 м з дозволом на перевезення негабаритних вантажів на інший транспортний засіб, чим порушив п. 22.5 ПДР України.
Позивач стверджує, що вантаж не перевищував допустимо встановлені габарити, що не потребувало отримання дозвільних документів на його перевезення. Позивач також зазначає, що через неуважність останнім було надано працівникові поліції, зокрема, й дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні на інший транспортний засіб, який знаходився разом з іншими документами в одному файлі. При цьому відповідач не звернув уваги на пояснення позивача щодо надання дозволу випадково, а вантаж не потребує узгодження маршруту. 
Крім того, позивач зазначає, що габаритно-ваговий контроль здійснюється виключно у місці здійснення габаритно-вагового контролю, якими є відповідні стаціонарні та пересувні пункти, що свідчить про недотримання відповідачем процедури його здійснення. 
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять будь-якого доказу вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху. 
Суд звертає увагу, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів, зокрема, у разі, якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м, тоді як згідно з оскаржуваною постановою позивач перевозив вантаж, який виступав за габаритні фари ТЗ більше ніж на 0,4 м. Вказана обставина свідчить про безпідставність посилання відповідача на необхідність наявності у позивача дозволу на перевезення негабаритних вантажів.
Також колегія суддів зазначає, що надання позивачем разом з іншими документами дозволу на перевезення негабаритних вантажів на інший транспортний засіб жодним чином не підтверджує факт перевищення допустимо встановлених габаритів вантажу на даному транспортному засобі та не свідчить про необхідність отримання дозвільних документів на його перевезення.
Постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування»  затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні.
Пунктом 18 Порядку № 879 визначено, що за результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.
Під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку (п. 19 Порядку).
За приписами п. 21 Порядку у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.
У разі здійснення руху з порушенням умов, визначених у дозволі на рух, подвійний розмір застосовується в частині перевищення фактичних показників над показниками, визначеними у дозволі, за пройдену частину маршруту.
Довідка про здійснення габаритно-вагового контролю та/або сертифікат зважування, або документ щодо внесення плати за проїзд є чинними протягом усього маршруту.
У разі наявності підозри щодо перевищення нормативних габаритно-вагових параметрів транспортного засобу, працівники пунктів габаритно-вагового контролю проводять його повторне зважування.
Отже, чинне законодавство встановлює відповідний порядок здійснення габаритно-вагового контролю, який, у тому числі, передбачає складання довідки про здійснення такого контролю. Проте відповідачем не додано такого документу, так само, як і не доведено іншими належними та допустимими доказами факт порушення позивачем вимог закону щодо правил перевезення великогабаритного вантажу.
Також суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи апелянта, що  сам факт винесення поліцейським постанови є належним доказом вини ОСОБА_1 , оскільки поняття доказів та критерії доказування у справах про адміністративне правопорушення  визначені статтею 251 КУпАП, серед яких відсутній такий спосіб доказування, як пояснення чи спостереження посадової особи, яка винесла постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.
Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваної постанови. Підстави для скасування рішення суду відсутні. 

                              Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 316, 322, Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
п о с т а н о в и в :

          Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення.
          Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2019 року в адміністративній справі № 336/4949/19 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з 30 березня 2020 року та оскарженню не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова