ПОСТАНОВА
Іменем України

04 червня 2020 року 
Київ
справа №806/1989/17
адміністративне провадження №К/9901/33845/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Білак М.В.,
суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В.,
розглянув у попередньому судовому засіданні адміністративну справу 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2017 року (головуючий суддя - Франовська К.С., судді: Іваненко Т.В., Кузьменко Л.В.)
у справі №806/1989/17
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Національної поліції в Житомирській області 
про стягнення коштів.
I. РУХ СПРАВИ
1. У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в сумі 7  988,40 грн.
2. Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 27 липня 2017 року позов задоволено частково.
3. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Житомирській області компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за період з 29 квітня по 8 червня 2016 року в сумі 7  800 грн.
4. Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та позовну заяву залишено без розгляду.
5. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду апеляційної інстанції позивач звернулася з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
IІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6. Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що у день звільнення позивачу не було виплачено усіх сум, що належать до виплати, зокрема одноразову грошову допомогу при звільненні, а тому на його користь підлягає стягненню середній заробіток за весь період затримки розрахунку, починаючи з 29 квітня 2016 року.
7. Скасовуючи рішення окружного суду та залишаючи позов без розгляду, апеляційний суд виходив з того, що одноразову грошову допомогу позивачу було виплачено 8 червня 2016 року і саме з цього дня розпочався перебіг строку звернення до суду, який закінчився 8 липня 2016 року. Позивач звернувся до суду 12 липня 2017 року, тобто з пропуском встановленого строку звернення до суду.
IІІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
8. Позивач у своїй касаційній скарзі зазначає що банківською карткою, на яку було перераховано грошові кошти після звільнення, користується дуже рідко, а тому не знав про зарахування коштів і відповідач не повідомив його про це. Про надходження коштів дізнався від знайомих на початку 2017 року та звертався до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Національної поліції України з заявами про виплату компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні, на що отримував відмови.
9. Також зазначав що є інвалідом ІІІ групи загального захворювання і тривалий час проходив лікування в стаціонарі та реабілітацію в санаторії після повернення із зони проведення антитерористичної операції.
10.          Відповідач заперечення на касаційну скаргу не надсилав.
ІV. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
11.          Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.
12.          Статтею 99 КАС України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин та звернення до суду, встановлено строк звернення до адміністративного суду.
13.          Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 99).
14.          Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина третя статті 99).
15.          При цьому відповідно до змісту статті 99 КАС України законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.
16.          Одноразову грошову допомогу при звільненні позивачу було зараховано на картковий рахунок 8 червня 2016 року, що не заперечується сторонами та підтверджується випискою по картковому рахунку.
17.          До суду з даним позовом позивач звернувся 11 липня 2017 року (а не 12 липня 2017 року як помилково зазначав суд апеляційної інстанції), тобто з пропуском місячного строку звернення до суду, встановленого частиною третьою статті 99 КАС України.
18.          Відповідно до частини першої статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.
19.          Статтею 102 КАС України передбачено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.
20.          Проте, звертаючись у липні 2017 року до суду з даною позовною заявою позивач не подав клопотання про поновлення процесуального строку звернення до суду.
21.          Відповідно до пункту 9 частини першої статті 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.
22.          Також судом апеляційної інстанції правомірно не було застосовано до спірних правовідносин положення статті 233 Кодексу законів про працю України, якою встановлено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів.
23.          Відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18), за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України  і статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці»  середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.
24.          Оскільки предметом даної адміністративної справи є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені, яка не входить до структури заробітної плати, підстави для застосування частини третьої статті 233 Кодексу законів про працю України  відсутні.
25.          Під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України  як норми спеціального процесуального закону.
26.          Зважаючи на встановлені судами обставини справи, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про необхідність залишення позову без розгляду.
27.          Доводи касаційної скарги вказаного висновку не спростовують і зводяться до обґрунтування поважності причин звернення до суду з пропуском встановленого строку.
28.          Отже оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка з дотриманням норм процесуального права.
29.          Відповідно до статті 343 КАС України  суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
30.          З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 343, 356 КАС України, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року N 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», Верховний Суд          
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2017 року у справі №806/1989/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак
О.А. Губська 
О.В. Калашнікова,
Судді Верховного Суду