ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 березня 2020 року           справа №200/13834/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г.,  Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року у справі № 200/13834/19-а (головуючий суддя І інстанції – Смагар С.В.), складене у повному обсязі 20 грудня 2019 року у м. Слов`янську Донецької області за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                          ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2019 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про:
-          визнання протиправною бездіяльність управління щодо не призначення з 19 листопада 2018 року ,не нарахування та не виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю ОСОБА_1 ;
-          зобов`язання відповідача призначити, нарахувати та виплатити позивачу державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю з 19 листопада 2018 року  (а.с. 4-7).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради Донецької області від 3 грудня 2018 року. Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради Донецької області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю з 19 листопада 2018 року.  Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради Донецької області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю з 19 листопада 2018 року – у межах суми стягнення за один місяць (а.с. 33-35).
Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального процесуального права, просило суд скасувати рішення  суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що управління протиправно відмовило позивачу у призначенні спірної допомоги у зв`язку з відсутністю електронної справи, яка містить всю інформацію про період призначення, розміру допомоги та оригіналу виписки з акту огляду МСЕК.          
Апелянт вважає, що права позивача порушені не були, відтак, позовні вимоги є необґрунтованими.
Вважає рішення суду першої інстанції протиправним (а.с. 37-39).
Сторони в судове засідання не викликались про дату, місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 15 жовтня 1998 року Дебальцевським МВ УМВС України в Донецькій області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 (а.с. 10-11). 
Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 423490 від 11 грудня 2012 року  позивачу встановлено другу групу інвалідності (інвалідність з дитинства) безстроково (а.с. 9). 
На підставі посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 16 січня 2007 року судом встановлено, що позивачу призначена соціальна пенсія по інвалідності ІІ групи з дитинства (а.с. 8). 
Позивач  є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується відповідною довідкою від 8 квітня 2015 року № 1426/41990 (а.с. 12). 
З матеріалів справи  та листа відповідача вбачається (а.с. 13-14), що  19 листопада 2018 року позивач звернувся до управління із заявою про призначення державної соціальної допомоги з надбавкою на догляд. Згідно зазначеної заяви та наданих до відповідача  документів позивач раніше отримував пенсію як особа з інвалідністю в управлінні Пенсійного фонду України м. Дебальцеве, потім перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України м. Краматорська, як отримувач пенсії по інвалідності. З 21 вересня 2018 року в Управлінні Пенсійного фонду України м. Краматорська йому призначена пенсія у разі втрати годувальника.
Згідно інформації управління Пенсійного фонду України м. Краматорська в матеріалах електронної справи є наступні дані: довідка МСЕК № 423490 від 11 грудня 2012 року, довідка особи з інвалідністю з дитинства, період встановлення інвалідності з 4 листопада 1996 року довічно. Паперова пенсійна справа залишилась на території непідконтрольній Україні, оригінал довідки МСЕК відсутній.
За повідомленням в.о. головного лікаря ОЦМСЕ м. Краматорська (а.с. 15-16, 26, 30) на адресу начальника управління праці та соціального захисту населення м. Краматорська Туков Микола Леонідович, був оглянутий м/р МСЕК м. Краматорська 29 травня 2019 року для розроблення та заповнення індивідуальної програми реабілітації. Оригінал довідки представлений не був. До ф. № 088/о була надана копія довідки до акта огляду МСЕК серія 10 ААБ № 423490, видана Єнакієвською м/р МСЕК загального профілю 11 грудня 2012 року безстроково. Медико-експертна справа ОСОБА_1 знаходиться на непідконтрольній території. До ОЦМСЕ м. Краматорська Донецької області медична справа не надходила. Додатково повідомлено, що оригінали довідок МСЕК після огляду надаються інваліду та Пенсійному фонду для призначення пенсії.
Як зазначено відповідачем у листі від 11 червня 2019 року вих. № 01-14/4826 для прийняття рішення щодо призначення виплати призначеної державної соціальної допомоги за місцем тимчасового перебування з метою одержання електронної справи управлінням направлено електронний запит про надання електронної справи до ДП «Інформаційно-обчислювальний центр Мінсоцполітики України» від 20 листопада 2018 року № 01-14/8802. За адресою: вул. Двірцева, 48/126 проведена перевірка достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи та підтверджено факт проживання позивача за вказаною адресою.
Згідно інформації, отриманої відповідачем від ДП «Інформаційно-обчислювальний центр Мінсоцполітики України» позивач станом на 1 листопада 2018 року не перебуває на обліку, як отримувач державної соціальної допомоги з надбавкою на догляд особі з інвалідністю з дитинства ІІ групи.
Згідно рішення комісії (протокол засідання від 30 листопада 2018 року № 143) з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконкомі Краматорської міської ради позивачеві призначено державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства. 
Проте, у зв`язку з відсутністю електронної справи, яка містить всю інформацію про період призначення, розмір допомоги та оригіналу виписки з акту огляду МСЕК рішенням відповідача від 3 грудня 2018 року позивачу відмовлено в призначенні державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства по заяві від 19 листопада 2018 року (а.с. 13-14). 
Таким чином, спірним питанням даної справи є правомірність не призначення державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства по заяві від 19 листопада 2018 року.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що право позивача на отримання державної соціальної допомоги порушено відповідачем та підлягає відновленню.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України “Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю” від 16.11.2000 року № 2109-III (далі - Закон № 2109-III), Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII), Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 (далі – Порядок № 509)
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Так, згідно зі статтею 1 Закону № 2109-III право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю віком до 18 років. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, з питань сім`ї та дітей, організовує роботу щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю.
Статтею 4 вказаного Закону визначено, що державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства призначається на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи.
У відповідності до приписів статті 6 Закону № 2109-III виплата державної соціальної допомоги зупиняється у випадку пропуску строку переогляду особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, а в разі визнання знову особою з інвалідністю або дитиною з інвалідністю виплата державної соціальної допомоги поновлюється з дня зупинення, але не більш як за один місяць.
Якщо строк переогляду пропущено з поважної причини, виплата державної соціальної допомоги поновлюється з дня зупинення виплати, але не більш як за 3 роки, за умови, що за цей період її визнано особою з інвалідністю або дитиною з інвалідністю. При цьому, якщо при переогляді особи з інвалідністю з дитинства переведено до іншої групи інвалідності (вищої або нижчої), то державна соціальна допомога за зазначений період виплачується за попередньою групою.
У разі припинення виплати державної соціальної допомоги внаслідок нез`явлення на переогляд без поважних причин, при наступному визнанні особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, виплата цієї допомоги поновлюється з дня встановлення інвалідності або визнання дитиною з інвалідністю.
У відповідності до статті 10 Закону № 2109-III державна соціальна допомога виплачується державними підприємствами і об`єднаннями зв`язку за місцем проживання особи з інвалідністю з дитинства або батьків, усиновителів, яким призначена допомога на дітей з інвалідністю. Опікуну або піклувальнику державна соціальна допомога виплачується за місцем їх проживання. Виплата державної соціальної допомоги провадиться щомісячно за поточний місяць у встановлені місцевою державною адміністрацією строки. Призначена державна соціальна допомога виплачується особі з інвалідністю з дитинства незалежно від одержуваного нею заробітку, стипендії, аліментів або інших доходів. Державна соціальна допомога, яка призначена на дитину з інвалідністю віком до 18 років, виплачується незалежно від одержання на неї інших видів допомоги.
Згідно статті 12 Закону України № 2109-III суми державної соціальної допомоги, призначені, але не витребувані своєчасно одержувачем без поважних причин, виплачуються за минулий час не більш як за 12 місяців перед зверненням за її одержанням. Суми державної соціальної допомоги, не одержані своєчасно з вини органу, який призначає або виплачує державну соціальну допомогу, або через неможливість отримання цих сум особою з інвалідністю чи її офіційним представником з поважних причин (поважною причиною є перебування особи з інвалідністю на лікуванні, інші причини, які фізично унеможливлювали своєчасне витребування призначених сум державної соціальної допомоги, або інші об`єктивні обставини, коли особа з інвалідністю чи її батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники не могли звернутися за їх отриманням), виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. При цьому, виплата державної соціальної допомоги за минулий час здійснюється виходячи із прожиткового мінімуму, затвердженого на момент її виплати, з компенсацією за несвоєчасну її виплату.
Підстави припинення і відновлення виплати державної соціальної допомоги, передбачені статтею 14 вказаного закону, а саме: виплата у повному розмірі державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства в разі влаштування їх до відповідної установи (закладу) на повне державне утримання або зняття з повного державного утримання відповідно припиняється або відновлюється з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому виникли ці обставини; у разі влаштування дитини з інвалідністю віком до 18 років до відповідної установи (закладу) на повне державне утримання або зняття з повного державного утримання виплата державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю у повному розмірі відповідно припиняється або відновлюється з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому виникли ці обставини; при зміні одержувачем державної соціальної допомоги місця проживання виплата цієї допомоги продовжується відповідною місцевою державною адміністрацією за новим місцем проживання. Виплата державної соціальної допомоги продовжується з того часу, з кого вона була припинена за попереднім місцем проживання. Невиплату або відмову у виплаті державної соціальної допомоги за минулий час може бути оскаржено у судовому порядку відповідно до закону.
Згідно пункту 2.1 Порядку надання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Міністерства охорони здоров`я України від 30 квітня 2002 року № 226/293/169, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 травня 2002 року за № 466/6754 (далі - Порядок), право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства та діти з інвалідністю віком до 18 років.
Нормами пункту 2.3 Порядку установлено, що органи медико-соціальної експертизи та заклади охорони здоров`я у триденний строк зобов`язані надіслати виписку з акта огляду медико-соціальною експертною комісією (далі - виписка з акта огляду МСЕК) особи з інвалідністю з дитинства або медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років (далі - медичний висновок про дитину з інвалідністю) до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю з дитинства або законного представника дитини з інвалідністю
Відповідно до положень пункту 2.4. Порядку переведення особи з інвалідністю з дитинства чи дитини з інвалідністю з пенсії або з державної соціальної допомоги, призначеної згідно з Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", на державну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» здійснюється на підставі заяви. При цьому державна соціальна допомога призначається з дня звернення за нею. Виплата призначеної державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю здійснюється з урахуванням суми виплаченої пенсії або державної соціальної допомоги, призначеної відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю". До документів, необхідних для призначення державної соціальної допомоги, додається довідка-атестат про припинення виплати раніше призначеної пенсії або державної соціальної допомоги згідно із Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю" та виписка з акта огляду МСЕК чи медичний висновок про дитину з інвалідністю закладу охорони здоров`я, які вилучаються з пенсійної справи одержувача пенсії (у пенсійній справі залишається завірена у встановленому порядку копія медичного документа) або зі справи одержувача державної соціальної допомоги згідно із Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю".
З матеріалів справи вбачається, що факт набуття статусу особи з інвалідністю з дитинства встановлено належними документами та це слугувало підставою для неодноразового призначення позивачу відповідних допомог та пенсій. 
Відмовляючи позивачу у призначенні державної допомоги з підстав ненадання оригіналу довідки МСЕК, відповідач припустився формалізму, оскільки не є спірним у справі саме набуття позивачем такого статусу, відтак, відмова відповідача у призначенні спірної допомоги є протиправною (при цьому, така відмова відбулась після її фактичного призначення).
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод  та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). 
За  приписами положень статті 1 Конвенції, Статті 1 Протоколу до   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   (Париж, 20.III.1952) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених   законом   або загальними принципами міжнародного права.
Слід звернути увагу, що стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).
За рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Щокін проти України": перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що, в даному випадку відповідач неправомірно втрутився у право власності позивача на отримання державної соціальної допомоги шляхом не здійснення відповідних виплат.
Частиною 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Вказані норми узгоджуються з позицією Європейського суду з прав людини.
На підставі вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається, при цьому, доводи апеляційної скарги фактично дублює лист управління від 11 червня 2019 року та відзив на позовну заяву та не спростовує висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

                                                  ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року у справі № 200/13834/19-а – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 11 березня 2020 року.
        
Судді                                                                                     Т.Г.Арабей 
                                                                                              І.В. Геращенко
                                                                                              Г.М. Міронова