ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
20 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 487/1153/16
провадження № 61-28214 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати                      Касаційного цивільного суду
 
головуючого - Антоненко Н. О. (суддя-доповідач),
суддів: Дундар І. О., Журавель В. І.,  Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - державне підприємство «Адміністрація морських портів України»,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Миколаївської області від 26 червня 2017 року у складі колегії суддів Лисенка П. П., Серебрякової Т. В. та Галущенка О. І.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
02 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ДП «Адміністрація морських портів України» (далі ДП «АМПУ») та просив:
- визнати незаконним та скасувати наказ від 01 грудня 2015 року № 860 про зміну розміру місячної тарифної ставки; 
- визнати незаконним та скасувати наказ від 23 лютого 2016 року № 44/о про звільнення його з роботи на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України; 
- стягнути з ДП «АМПУ» середній заробіток за час вимушеного прогулу.
 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 30 грудня 2014 року його прийнято на роботу водія автотранспортних засобів комплексу автотранспортного забезпечення ДП «АМПУ» за трудовим договором, про що видано наказ № 337/о.
 
До роботи ставився відповідально, сумлінно виконував трудові обов`язки, завжди дотримувався правил внутрішнього трудового розпорядку.
 
01 грудня 2015 року наказом № 860 «Про оплату праці», з метою приведення розмірів оплати праці деяких працівників комплексу автотранспортного забезпечення у відповідність до виконуваних робіт, на підставі статті 32 КЗпП України, йому та ще двом водіям зменшено місячні тарифні ставки з 5400 грн до 3645 грн, починаючи з 10 лютого 2016 року.
 
Оскільки він не погодився на зміну істотних умов праці, наказом № 44/о від 23 лютого 2016 року його було звільнено на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України.
 
З наказами про зміну істотних умов праці та про звільнення позивач не згоден. Вважає, що відповідач порушив умови колективного договору.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «АМПУ» про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку задоволено.
 
Визнано незаконним та скасовано наказ від 01 грудня 2015 року № 860 про оплату праці відносно ОСОБА_1 .
 
Визнано незаконним та скасовано наказ від 23 лютого 2016 року № 44/о про припинення трудового договору з ОСОБА_1 на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України.
 
Стягнуто з ДП «АМПУ» середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 69 300 грн.
 
Додатковим рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2017 року доповнено рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2017 року у справі № 487/1153/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ДП «АМПУ» про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.
 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді водія автотранспортних засобів комплексу автотранспортного забезпечення/водії-почасовики ДП «АМПУ» Миколаївської філії «Адміністрація Миколаївського порту».
 
Допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та присудження ОСОБА_1 виплати заробітної плати за один місяць в розмірі 5400 грн.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
 
При виданні наказу від 01 грудня 2015 року № 860 про встановлення ОСОБА_1 нової місячної тарифної ставки, яка набагато менша за попередню, були суттєво погіршені умови оплати його праці. При цьому, вказана зміна норм праці не була погоджена із профкомом, як це передбачено законодавством, тому такий наказ підлягає скасуванню, як і наступний наказ про звільнення позивача.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 26 червня 2017 року апеляційну скаргу ДП «АМПУ» задоволено, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2017 року та додаткове рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у позові до ДП «АМПУ» про визнання незаконними та скасування наказів  від 01 грудня 2015 року № 860 про оплату праці, від 23 лютого 2016 року № 44 про припинення трудового договору та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за його недоведеністю.
 
Апеляційний суд виходив із того, що трудовий договір з позивачем припинено правильно, у відповідності з вимогами трудового законодавства. В матеріалах справи достатньо доказів того, що зміни в організації виробництва і праці в порту мали місце, у зв`язку з цим була зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією та посадою. Про такі зміни позивача завчасно попередили, але він з власної волі відмовився продовжити роботу на нових умовах, чим дав підстави відповідачеві звільнити його з роботи за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України і належних та допустимих доказів для визнання такого звільнення незаконним він не надав.
 
Твердження позивача про необхідність узгодження зміни заробітної плати з профспілковим комітетом не стосується ситуації, що виникла в даній справі.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У липні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення суду апеляційної інстанції. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.
 
На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2019 року дану справу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанцій як таке, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Зазначає, що відповідач не узгодив зміну норм праці з профспілкою, що є підставою для скасування наказів, а апеляційний суд не зазначив мотивів відхилення таких доводів.   
 
Стверджує, що у наказі про зміну оплати праці відсутні будь-які посилання на те, що відбулися зміни в організації виробництва і він виданий саме з цих підстав.  
 
Рішення апеляційного суду у частині скасування додаткового рішення суду першої інстанції у касаційному порядку не оскаржується, тому Верховним Судом не переглядається. 
 
Заперечення/відзив на касаційну скаргу
 
Відзив/заперечення на дану касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ чи Верховного Суду від інших учасників справи не надходили.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що ОСОБА_1 згідно наказу від 30 грудня 2014 року № 337/о із зазначеної дати прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів комплексу автотранспортного забезпечення Миколаївської філії «Адміністрація Миколаївського морського порту»  ДП «АМПУ».
 
З метою забезпечення безперебійного виконання швартовочних робіт на причалах № 1-15 Миколаївського морського порту та раціонального використання трудових ресурсів з ініціативи трудового колективу комплексу автотранспортного забезпечення від 02 листопада 2015 року наказами начальника адміністрації Миколаївського морського порту від 03 листопада 2015 року № 765 та № 766 змінено обсяг та режим роботи водіїв, що забезпечували швартовочні роботи в порту, для чого виділялася чергова зміна водіїв автотранспортних засобів КАЗ, яким встановлювався позмінний режим роботи.
 
Згідно наказу про оплату праці в. о. начальника Миколаївської філії «Адміністрація Миколаївського морського порту»  ДП «АМПУ» від 01 грудня 2015 року № 860 з 10 лютого 2016 року було встановлено водіям автотранспортних засобів комплексу автотранспортного забезпечення змінені місячні тарифні ставки, в тому числі ОСОБА_1 у розмірі 3645 грн (замість 5400 грн). 
 
09 грудня 2015 року позивач звернувся до начальника адміністрації відповідача із заявою про збереження його ставки у попередньому розмірі, та зазначив, що з наказом від 01 грудня 2015 року № 860 не згоден. 
 
Рішенням комісії по трудових спорах ДП «АММП» від 16 грудня 2015 року № 4/15 наказ від 01 грудня 2015 року № 860 стосовно водіїв КАЗ ДП «АММП», у тому числі ОСОБА_1 , визнано недійсним.
 
Згідно листа в. о. начальника адміністрації Попова О. М. від 04 січня 2016 року на заяву позивача про збереження ставки у попередньому розмірі в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, які відбулись, колишні істотні умови праці для позивача не можуть бути збережені та наказ № 860 «Про оплату праці» видано у відповідності до вимог трудового законодавства України.
 
Наказом від 23 лютого 2016 року № 44/о про припинення трудового договору позивача звільнено 23 лютого 2016 року згідно пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України з підстав відмови від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці.
 
Наказ в. о. начальника адміністрації Миколаївського морського порту від 01 грудня 2015 року № 860 «Про оплату праці» не узгоджувався з Первинною профспілковою організацією працівників Адміністрації Миколаївського морського порту ПРМТУ.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», від 15 січня 2020 року № 460-ІХ, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на 07 лютого 2020 року), підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Рішення апеляційного суду в оскаржуваній частині не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, відповідно до яких воно має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Відповідно до частин другої та четвертої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.
 
Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
 
Відповідно до пункту 5.9 колективного договору, укладеного між уповноваженим органом власника ДП «АМПУ» в особі начальника Миколаївської філії ДП «АМПУ» (адміністрації Миколаївського морського порту) та трудовим колективом, адміністрація за узгодженням із профкомами зобов`язується встановлювати норми виробітку (часу) відповідно до організаційно-технічних умов праці, рівня впровадження нової техніки і прогресивної технології.
 
Пунктом 5.12 колективного договору передбачено, що введення, заміна і перегляд норм праці робиться адміністрацією за узгодженням із профкомами. Про введення нових і заміну діючих норм праці адміністрація зобов`язується повідомляти робітників не пізніше, як за один місяць до запровадження. 
 
Згідно з частиною першою статті 221 КЗпП України трудові спори розглядаються комісіями по трудових спорах та районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами.
 
Відповідно до статті 228 КЗпП України у разі незгоди з рішенням комісії по трудових спорах працівник чи власник або уповноважений ним орган можуть оскаржити її рішення до суду в десятиденний строк з дня вручення їм виписки з протоколу засідання комісії чи його копії. 
 
Оскільки після ухвалення рішення комісії з трудових спорів про визнання недійсним наказу від 01 грудня 2015 року № 860 власник або уповноважений ним орган не виконав його та звільнив позивача, то суд першої інстанції правомірно розглянув дану справу в порядку позовного провадження за позовом звільненого працівника.
 
Відповідно до статті 231 КЗпП у районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівника чи власника або уповноваженого ним органу, коли вони не згодні з рішенням комісії по трудових спорах підприємства, установи, організації (підрозділу).
 
Суд першої інстанції встановив, що при виданні наказу від 01 грудня 2015 року № 860 про встановлення ОСОБА_1 нової місячної тарифної ставки, яка набагато менша за попередню, були суттєво погіршені умови оплати його праці, і це не було погоджено з профкомом, як це передбачено колективним договором та трудовим законодавством, з приводу наказу наявне рішення комісії з трудових спорів про його недійсність, тому дійшов обґрунтованого висновку, що виданий наказ від 01 грудня 2015 року № 860 про зміну розмірів місячної тарифної ставки відносно ОСОБА_1 є незаконним та підлягає скасуванню. Позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення і стягнення заробітку за час вимушеного прогулу є похідними, тому також підлягають задоволенню.
 
Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, необґрунтовано відхилив доводи про те, що зміна заробітної плати позивача повинна була узгоджуватися з профспілковим комітетом, та скасував по суті правильне рішення.
 
У зв`язку з вищенаведеним касаційна скарга підлягає задоволенню, рішення апеляційного суду в оскаржуваній частині - скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Постанову апеляційного суду Львівської області від 12 вересня 2018 року у частині незадоволених позовних вимог ОСОБА_1 до   державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання незаконним та скасування наказу від 01 грудня 2015 року № 860 про зміну розміру місячної тарифної ставки, наказу від 23 лютого 2016 року № 44/о про звільнення його з роботи на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати, залишити в силі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2017 року.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
  
Головуючий                                                                                          Н. О. Антоненко
 
Судді                                                                                                       І. О. Дундар
 
      В. І. Журавель
 
      Є. В. Краснощоков
 
      М. М. Русинчук