Єдиний унікальний номер 234/12995/19 
Номер провадження 22-ц/804/1292/20        

Головуючий у 1-й інстанції Лутай А.М.
Доповідач Азевич В.Б.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 квітня 2020 року
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Азевича В.Б.,
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області справу № 234/12995/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 січня 2020 року (суддя Лутай А.М., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Краматорськ Донецької області, повне судове рішення складено 31 січня 2020 року),-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні.
Свої вимоги обґрунтував тим, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.2018 р. володіє 1/9 часткою квартири АДРЕСА_1 , а він є власником 8/9 частки цієї квартири. Ринкова вартість спірної квартири становить 248 043 грн, в тому числі ринкова вартість 8/9 часток квартири складає 220 483,00 грн, ринкова вартість 1/9 частки - 27 560,00 грн. Цією квартирою фактично користується він, утримує її, сплачує за комунальні послуги, тоді як відповідачка не бере участі в утриманні квартири. У добровільному порядку відповідачка не бажає продати свою частку квартири. Вказував, що у зв`язку з тим, що спільне володіння і користування ним та відповідачкою вказаною квартирою є неможливим, її частка є незначною і не може бути виділена в натурі, вважав, що припинення права власності відповідачки на її частку в цьому будинку не завдасть їй істотної шкоди як співвласнику. Просив припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/9 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати за ним право власності на 1/9 частку квартири, яка розташована за вказаною адресою, яка належала відповідачці; стягнути з нього на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 27 560,00 грн, як ринкову вартість 1/9 частки квартири.
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 23 січня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Зобов`язано Державну казначейську службу України повернути ОСОБА_1 внесені ним 25.11.2019 року через ПАТ КБ «ПриватБанк» на рахунок отримувача – Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області кошти для перерахування на депозитний рахунок Краматорського міського суду Донецької області у розмірі 27 560,00 грн.
На вказане судове рішення позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 1/9 частка, яка належить відповідачці відносно площі квартири та кількості кімнат не може бути виділена їй в натурі, та є незначною. З відповідачкою у справі протягом 22 років вони живуть окремо один від одного, він разом з матір`ю мешкає в спірній квартирі, ОСОБА_2 ж разом зі своєю родиною проживає в квартирі, що належить її чоловіку. Спільне володіння і користування вказаним майном, на думку скаржника, є неможливим. Оскільки відповідачка протягом багатьох років не живе в спірній квартирі, власницею 1/9 частки якої вона є, не сплачує за неї комунальні послуги, жодного разу не зверталась до суду з позовами про вселення в квартиру, або з позовом про визначення порядку користування спільним сумісним майном, вважає, що вона не має потреби у використанні вказаної частки квартири за її призначенням, а тому припинення її права на частку у спільному майні не завдасть їй істотної шкоди. Крім того, в судовому засіданні суду першої інстанції було встановлено, і цю обставину визнала відповідачка, що вона мешкає та зареєстрована разом зі своїми дітьми та чоловіком в квартирі, яка на праві власності належить її чоловіку.
Від ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до суду надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_1 та відповідачці ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, у розмірах 8/9 та 1/9 частки відповідно, належить трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 65,8 кв.м, що підтверджується копією свідоцтва про право власності, виданого 27 грудня 2000 року Краматорською міською радою, копією Договору дарування 1/3 частки квартири, посвідченого 22.12.2018р державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори Фареник О.О., зареєстровано в реєстрі №2-4393, та копією свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №1189 від 17.12.2018р, виданого державним нотаріусом Третьої краматорської державної нотаріальної контори Полянських В.В., які містяться в матеріалах справи.
Згідно зі звітом про оцінку майна від 16.07.2019 року: ринкова вартість квартири за зазначеною вище адресою складає 248 043,00 грн, в тому числі, вартість 1/9 частки квартири складає - 27 560,00 грн.
25 листопада 2019 року позивач ОСОБА_1 вніс на депозитний рахунок Краматорського міського суду Донецької області вартість 1/9 частки спірної квартири у розмірі 27 560,00 грн.
В спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані та проживають позивач ОСОБА_1 і його мати - ОСОБА_3 .
Відповідачка ОСОБА_2 разом із чоловіком та двома дітьми зареєстрована та мешкає у двокімнатній квартирі, що належить на праві власності чоловіку відповідачки, за адресою: АДРЕСА_3 .
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірне житло є єдиною власністю ОСОБА_2 , припинення на яку завдасть останній істотну шкоду. В свою чергу, та обставина, що відповідачка та її діти зареєстровані в іншому житловому приміщенні само по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, оскільки доказами у справі підтверджено, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки та членам її сім`ї.
Проте, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
За частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.
Відповідно до частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Конструкція норми статті 365 ЦК України не передбачає отримання згоди співвласника на припинення його права на частку у спільній частковій власності з одержанням від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, тоді як гарантією дотримання його прав виступає попереднє внесення співвласником, який заявив вимогу про припинення його права на частку у майні, вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини 1 цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».
Втручання у право власності може бути виправданим згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і буде відповідати усталеній прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льонрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.
З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що частка відповідачки у праві спільної часткової власності на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , є незначною, спільне володіння і користування майном є неможливим, тому є правові підстави для припинення права ОСОБА_2 на 1/9 частки зазначеної квартири.
Апеляційний суд виходить з того, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки з 22 жовтня 1999 року і по теперішній час відповідачка зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , і має право користування цією двокімнатною квартирою, загальною площею 48,9 кв.м, в тому числі житловою площею 27,7 кв.м. Вказана квартира придбана 04 жовтня 1999 році на ім`я її чоловіка ОСОБА_4 , з яким вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 22.08.1998 року, тому відповідно до ч. 1 ст. 22 КЗпШ України, якій діяв під час виникнення правовідносин (придбання у власність майна під час шлюбу) є спільною сумісною власністю подружжя. (а. с. 54-57) Спірною квартирою відповідач не користується, у ній не проживає.
Як визначено частинами 1- 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Заперечуючи проти позову (а.с. 32) відповідачка не навела обставин, яки би свідчили про те, що припинення її права на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди її інтересам, а її довід про те, що 1/9 частка у спірному майні є її єдиним правом власності не відповідає обставинам справи та не може слугувати такою обставиною у цьому конкретному випадку. 
За частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частинами 1, 3 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до наданого позивачем звіту про оцінку майна від 16.07.2019 року ринкова вартість оцінюваної цілої квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , становить 248 043,00 грн, в тому числі вартість оцінюваної 1/9 частки квартири складає 27 560 грн. Саме таку суму було внесено позивачем на депозитний рахунок суду (а.с.41).
Визначаючи розмір грошової компенсації, апеляційний суд керується саме вищезазначеним звітом про оцінку майна. Згідно із пунктом 4 частини 3 статті 2 ЦПК України основним принципом цивільного судочинства, зокрема, є змагальність сторін. Разом з тим, відповідач не оспорював визначену експертом ринкову вартість спірної квартири.
З огляду на те, що частка відповідача в спірній квартирі за своїм розміром та вартістю є незначною, спільне володіння і користування квартирою між позивачем і відповідачкою неможливо, відповідачка не проживає у зазначеній квартирі, має в користуванні інше житло, а відтак забезпечена житлом, апеляційний суд вважає, що припинення права спільної часткової власності відповідачки на 1/9 частку у спірній квартирі не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї. 
Вищезазначене не було враховано судом першої інстанції, який не навів у рішенні обставин які би свідчили про істотність шкоди, а лише послався на те, що право власності на 1/9 частку у спірному майні є єдиною власністю відповідачки.
Отже, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції – скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
За частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи зазначене, з відповідача ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь позивача ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 768,40 грн та переглядом у суді апеляційної інстанції 1 152,60 грн, що становить загальну суму – 1 921,00 грн.
Керуючись статтями 374, 376, 382-384, ЦПК України, Донецький апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/9 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 . 
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/9 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_2 .
Виплатити ОСОБА_2 з депозитного рахунку суду (отримувач коштів Територіальне управління державної судової адміністрації України в Донецькій області, код отримувача – 262288796, банк отримувача – Держказначейська служба України, м. Київ) грошову компенсацію за 1/9 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в сумі 27 560,00 (двадцять сім тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, внесену ОСОБА_1 за квитанцією від 25 листопада 2019 року.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та переглядом у суді апеляційної інстанції в сумі 1 921,00 (тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:        В.Б. Азевич

Судді:         А.В. Гапонов

         Л.П. Никифоряк

Повний текст постанови складено 14 квітня 2020 року.

Суддя-доповідач     В.Б. Азевич