ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 915/2104/19	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Колоколова С.І.          
суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.
Справа розглядається за наявними матеріалами без участі представників сторін.
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства ,,Національна акціонерна компанія ,,Нафтогаз України”
на рішення Господарського суду Миколаївської області від „15” січня 2020р., повний текст якого складено та підписано „24” січня 2020р.
у справі № 915/2104/19
за позовом Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”  
до відповідача: Комунального підприємства “Тепло-Сервіс” Вознесенської міської ради
про стягнення заборгованості,
головуючий суддя  – Ржепецький В.О.
місце ухвалення рішення:  Господарський суд Миколаївської області

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2019р. Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”  звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Комунального підприємства “Тепло-Сервіс” Вознесенської міської ради про стягнення заборгованості в сумі 1  096  624,82 грн., з яких: 906  990,63 грн. основного боргу, 76  848,11 грн. пені, 30 379,20 грн. 3% річних, 82 406,88 грн. інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на норми ст.ст.11-16,258, 509, 525, 526, 530, 549,  610, 611, 612,  655, 692 ЦК України, 20, 173-175, 193, 216, 218, 230,  231, 264-265 ГК України та вмотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором постачання природного газу № 6220/1718-БО-22 від 02.10.2017р. в частині своєчасної сплати вартості поставленого позивачем газу.
04.11.2019р. від КП “Тепло-Сервіс” Вознесенської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній зазначив, що основний борг у сумі 906  990,63 грн відповідачем повністю погашено станом на 07.10.2019. Крім того, відповідач зазначив, що він є комунальним підприємством, критично залежним від надходжень коштів з місцевого бюджету, перебуває у вкрай скрутному фінансовому становищі. Основними споживачами послуг відповідача є об`єкти соціальної сфери: лікарні, школи, дитячі садки, від вчасності та повноти розрахунків яких залежить вчасність виконання зобов`язань відповідачем перед позивачем по спірному договору. У зв`язку із щомісячним зростанням ціни на придбання природного газу підприємство фактично з 2015 року працює у збитковому режимі, оскільки тарифи на послуги фактично не покривають витрати відповідача, а держава несвоєчасно відшкодовує різницю в тарифах. Із посиланням на викладене відповідач просить зменшити розмір заявленої до стягнення пені.
12.11.2019 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує проти зменшення розміру пені, просить врахувати інтереси обох сторін при прийнятті судом рішення. 
18.11.2019 року до суду від позивача надійшла заява №14/4-749-19 від 14.11.2019 року про зменшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 195   619,13 грн., з яких: - 76   848,11 грн. – пеня,- 35 633,75 грн. – 3% річних, - 83   137,27 грн. – інфляційні втрати.
Рішенням Господарського суду Миколаївської  області (суддя Ржепецький В.О.) від 15.01.2020р. позов  АТ «НАК «Нафтогаз України» задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства “Тепло-Сервіс” Вознесенської міської ради на користь Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”: - 23 054,43 грн. – пені, - 35   633,75 грн. – 3% річних, - 83 137,27 грн. – інфляційних втрат, - 2934,29 – судового збору. В решті позову відмовлено.
Рішення обґрунтоване посиланням на норми ст.ст. 530, 549, 551, 610, 611, 692, 712 ЦК України, 231, 232, 233 ГК України.
Суд дійшов висновку, що позовні вимоги  АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України”  є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, проте підлягають частковому задоволенню, в зв`язку із  зменшенням судом  розміру пені на 70%.
          Не погоджуючись з рішенням господарського суду,  АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.01.2020р.  скасувати  в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 53  793,68 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ «НАК «Нафтогаз України»  щодо стягнення пені в розмірі 53 793,68 грн., у стягненні якої було відмовлено, задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник з посиланням на норми ст.ст. 218, 229, 233 ГК України,  ст. 551, 625 ЦК України, постанову ВГСУ від 08.04.2015р. у  справі №902/1568/14, постанову ВС від 04.05.2018р. по справі №908/1453/14, постанову ВС від 12.06.2018р. по справі №922/1010/16 та зазначає наступне:
- господарський суд  повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення;
- відповідач не надав господарському суду належних доказів в обґрунтування своїх заперечень, натомість суд, не мотивуючи, а керуючись лише своїм внутрішнім переконанням та «сухими» посиланнями на важкий матеріальний стан відповідача, зменшив розмір нарахованих санкцій, що є грубим порушенням положень ст. 233 ГК України; 
- сторони визначили вид забезпечення виконання зобов`язання неустойкою, що передбачений умовами договору, та вже заздалегідь визначили розмір пені за неналежне виконання зобов`язання, а тому на думку скаржника, суд неправомірно самостійно визначив розмір пені;
- зменшення судом розміру пені суперечить принципам розумності, справедливості, добросовісності, що призводить до зловживання з боку боржника.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”  на рішення Господарського суду Миколаївської області від „15” січня 2020р. у справі № 915/2104/19; призначено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”  до розгляду на 16 квітня 2020 року о 10:00 год.
КП “Тепло-Сервіс” Вознесенської міської ради у відзиві на апеляційну скаргу висловило заперечення щодо її задоволення, посилаючись на її необґрунтованість.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.04.2020 повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, призначений на 16.04.2020 о 10:00 год. не відбудеться;  ухвалено про дату, час та місце судового засідання учасників справи повідомити додатково; запропоновано учасникам справи в строк до 24.04.2020 надати суду інформацію щодо засобів зв`язку для оперативного повідомлення про дату, час та місце наступного судового засідання (електронна пошта, телефон, мобільний телефон, месенджер, факс тощо);  у зв`язку зі встановленням на усій території України карантину, запропонувати учасникам процесу надати згоду про можливість розгляду справи за їх відсутності на підставі наявних документів. Про своє рішення письмово повідомити суд.
15.04.2020 від Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” надійшло клопотання, відповідно до якого позивач повідомив суд про те, що в судове засідання 16.04.2020 представник позивача не може з`явитись, у зв`язку з великою завантаженістю працівників юридичного департаменту НАК “Нафтогаз України”, які здійснюють представництво інтересів позивача в судових засіданнях, а тому позивач просить розглянути справу №915/2104/19 без участі представника позивача за наявними у справі матеріалами.
Також, позивач обґрунтовує свою заяву про розгляд справи без участі представника позивача постановою Кабінету Міністрів України № 255 від 02.04.2020, якою внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», а також заявою Голови Ради суддів України щодо карантинних заходів, метою яких є збереження здоров`я працівників та мінімізація негативного впливу на здійснення трудових обов`язків.
НАК “Нафтогаз України” просить апеляційну скаргу задовольнити, а справу розглянути за відсутності представника за наявними в матеріалах справи доказами.
23.04.2020 року від КП “Тепло-Сервіс” Вознесенської міської ради надійшла заява, відповідно до якої відповідач просить апеляційний розгляду по справі №915/2104/19 провести за відсутності представника відповідача, у зв`язку із запровадженням на всій території України надзвичайної ситуації.
Розглянувши клопотання позивача та заяву відповідача, колегія суддів враховує, що Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами) з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу  COVID-19 з 12.03.2020 по 03.04.2020  на всій території України встановлено карантин.
25.03.2020 на засіданні Кабінету Міністрів України прийнято рішення про запровадження на всій території України надзвичайної ситуації строком на 30 днів, до 24 квітня 2020 року (https://www.kmu.gov.ua/news/uryad-zaprovadiv-rezhim-nadzvichajnoyi-situaciyi-po-vsij-teritoriyi-ukrayini).
22.04.2020 на засіданні Кабінету Міністрів України прийнято рішення про продовження дії карантину до 11.05.2020 ( https://www.kmu.gov.ua/news/uryad-prodovzhiv-karantin-do-11-travnya ).
З метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та з метою забезпечення безпеки учасників судового процесу, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання позивача та заяву відповідача та розглянути апеляційну скаргу Акціонерного товариства ,,Національна акціонерна компанія ,,Нафтогаз України” на рішення Господарського суду Миколаївської області від „15” січня 2020р. по справі №915/2104/19 без участі представників сторін за наявними матеріалами справи.
Дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, та відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 02.10.2017 р. між Публічним акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (Постачальник) та Комунальним підприємством “Тепло-Сервіс” Вознесенської міської ради (Споживач) було укладено договір постачання природного газу №6220/1718-БО-22 (далі – Договір), відповідно до п. 1.1 якого Постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його, на умовах цього договору.
Відповідно до п. 1.2. Договору  природний газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.
Пунктом 2.1 Договору Постачальник передає Споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ орієнтованим обсягом до 878,0 тис.куб.м., у тому числі по місяцях (тис.куб.м): жовтень – 46,5, листопад – 141,7, грудень – 172,7, січень – 194,7, лютий – 179,9, березень – 142,5. 
Відповідно до п. 2.6 Договору розподіл (транспортування)природного газу за цим Договором здійснює оператор газорозподільних мереж (газотранспортної системи), а саме: ПАТ “Миколаївгаз”, з яким споживач уклав відповідний договір.
Відповідно до п. 3.1 Договору право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.
Згідно п.3.7. Договору приймання-передача природного газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу Споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу. 
Відповідно до п. 4.1 Договору кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу споживача відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494, та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493.
В розділі 5 Договору сторони погодили ціну природного газу.
Відповідно до п. 5.1 Договору ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2017 року №187. На дату укладання договору ціна на природний газ становить 4942,00 грн. за 1000 куб.м (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6.
У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим Договором з дати набрання чинності відповідних змін.
Відповідно до п. 5.2 Договору ціна за 1000 куб.м газу за цим договором на дату його укладання становить 7907,20 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість – 9488,64 грн.
В пункті  6.1. Договору сторони погодили, що оплата за природний газ проводиться Споживачем виключно коштами шляхом 100- відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. 
Відповідно до п. 8.1.,8.2., 8.8.  Договору  за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань  сторони несуть відповідальність  у випадках, передбачених законодавством і цим договором.  У разі  прострочення споживачем оплати згідно п.6.1. цього договору  він зобов`язується сплатити постачальнику, пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла  у період, за який нараховується пеня, розраховану  від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Збитки, завдані одній із сторін внаслідок невиконання  (неналежного виконання) іншою стороною своїх зобов`язань, відшкодовуються винною у невиконанні  (неналежному виконанні) стороною в порядку та розмірі, визначених законодавством.
Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у т.ч. щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (п.10.3 Договору).
Відповідно до п. 11.3 Договору сторони погодили такий порядок внесення змін до цього договору:
1)усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі
додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими
представниками сторін, крім випадків, зазначених у  пунктах 2.3, 11.4 та 11.5 цього договору;
2)сторони погодили, що зміни до цього договору, викладені не у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору, не можуть бути застосовані до відносин сторін за цим договором, крім випадків, зазначених у пунктах 2.3, 11.4 та 11.5 цього договору.
Згідно п.12.1. Договору договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу  з 01 жовтня 2017 р. до 31 березня 2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків  - до їх повного здійснення.
Додатковою угодою від 15.01.2018 р. № 1 до Договору, якою зокрема, викладено п.8.2 розділу 8 «Відповідальність сторін» в наступній редакції: “У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення”;
Додаткова угода №1 до Договору набирає чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01 січня 2018 року.          Додатковою угодою від 06.04.2018 р. № 2 до Договору, якою зокрема п. 12.1 Договору викладено в наступній редакції: “Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року по 31 травня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення.”
На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача протягом жовтня 2017 р. – квітня 2018 р. природний газ на загальну суму 4  005  268,79 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с.28-34). Відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно, з порушенням  умов   п.6.1. Договору.
Сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за Договором складала 906  990,63 грн.
З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за Договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем умов Договору за розрахунком, наданим позивачем, складає 76  848,11 грн.,  розмір нарахованих позивачем 3% річних від основного боргу складає 30  379,20 грн., сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів складає 82  406,88 грн., що у загальному становить 1  096  624,82 грн.
Вказуючи вищевикладене, Постачальник звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з Комунального підприємства “Тепло-Сервіс” Вознесенської міської ради 1 096 624,82 грн.
В процесі розгляду справи, відповідачем, разом з відзивом на позовну заяву були надані докази того, що основний борг у сумі 906 990,63 грн відповідачем повністю погашено станом на 07.10.2019 року. Крім того, відповідач просив зменшити розмір заявленої до стягнення пені.
18.11.2019 року позивачем була подана заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 195  619,13 грн., з яких: - 76  848,11 грн. – пеня,- 35 633,75 грн. – 3% річних, - 83  137,27 грн. – інфляційні втрати.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, господарський суд дійшов висновку щодо можливості зменшення розміру нарахованої позивачем пені, з чим не погодився позивач, оскарживши в цій частині рішення в апеляційному порядку.
Колегія суддів погоджується з такими висновками господарського суду, з огляду наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України (ст.ст.525, 526 ЦК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом.
Аналогічні положення містяться в ст.ст.525, 526 ЦК України.
Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України). 
Згідно ч.1,  ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.  Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.  
Відповідно до ст..230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно ч. 4 ст.231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 233 ГК України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Аналогічне право суду визначено і ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. 
Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 Цивільного кодексу України). 
Зменшуючи розмір пені, нарахованої на прострочену заборгованість на підставі договору, господарський суд вірно врахував ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором,  відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах. 
До того ж, відповідно до умов Договору №6220/1718-БО-22 від 02.10.2017р.  відповідач отримував природний газ від позивача не для власних потреб, а виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (п. 1.2 Договору)
Крім того, позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства.
Аргументи скаржника стосовно того, що  господарським судом не досліджено питання  чи були заподіяні позивачу збитки  внаслідок неналежного виконання відповідачем  зобов`язань  та не було оцінено розмір таких збитків, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем  не наводились відомості та докази щодо понесених збитків,  їх розмір, настання для позивача негативних наслідків у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх обов`язків,  тощо, тому  суд першої інстанції не повинен був  з`ясовувати це питання за відсутності будь-якого обґрунтування з посиланням на докази з боку позивача.
Відповідно до ст.161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним. 
Згідно ч.1, п.5 ч.3, ч.6 ст.162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.
За відсутності будь-якого обґрунтування наявності збитків та їх співвідношення  із нарахованими штрафними санкціями в позовній заяві скаржник безпідставно покладає на господарський суд обов`язок з`ясування обставин, що не входили до предмета  доказування за змістом ч.2 ст.76 ГПК України.
Колегія суддів також  звертає увагу, що предметом судового розгляду є стягнення штрафних санкцій та передбачених ст. 625 ЦК України нарахувань, що, в свою чергу, не є основним доходом АТ "НАК "Нафтогаз України" і не може впливати на його господарську діяльність.
Дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, враховується також, що АТ "НАК "Нафтогаз України" є стратегічним підприємством державного сектора економіки, 100% акцій якого належить державі, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що господарським судом вірно зменшено штрафні санкції. 
Відтак на підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що господарський суд за результатами оцінки в сукупності всіх наявних у справі матеріалів дійшов вірного висновку про можливість зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення пені.
Підстав для виходу судом апеляційної інстанції за межі доводів апелянта не убачається, оскільки при апеляційному розгляді справи не встановлено порушення норм процесуального права, які є безумовною підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.
За таких обставин рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.01.2020р. залишається без змін, апеляційна скарга без задоволення.
Відповідно до п.«в» ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
В даному випадку витрати, понесені позивачем  у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги), покладаються на скаржника, оскільки вимоги апеляційної скарги відхилені у повному обсязі.

Керуючись статтями  129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.01.2020р. у справі №915/2104/19 без змін.
Постанова набирає законної з дня її прийняття та не підлягає оскарженню, крім випадків передбачених ст. 287 ГПК України.      

Повний текст постанови 
складено та підписано
27.04.2020р.
   
Головуючий суддя                                                                             С.І. Колоколов

Суддя                                     Г.П. Разюк
   
Суддя                                                                                            Я.Ф. Савицький