ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 595/223/17	Головуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б. 	
Провадження № 22-ц/817/201/20 	Доповідач - Шевчук Г.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Шевчук Г.М. 
суддів -  Міщій О. Я., Ткач З. Є., 
з участю секретаря - Костів Х.Ю. 
сторін : позивача - ОСОБА_2 
представника ТзОВ "Бучачагрохлібпром"  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу № 595/223/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2017 року, ухваленого суддею Федорончуком В.Б. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бучачагрохлібпром" про стягнення індексації по не проіндексованій заробітній платі, поновлення на роботі та стягнення санкцій за несвоєчасно виплачені доходи,- 
ВСТАНОВИЛА:                                                
У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТзОВ "Бучачагрохлібпром" про стягнення індексації по не проіндексованій заробітній платі, поновлення на роботі та стягнення санкцій за несвоєчасно виплачені доходи .
В обгрунтування вимог посилався на те, що з 20 березня 2013 до 13 травня 2016 року він працював на посаді радника з економічних питань ТОВ «Бучачагрохлібпром». Наказом ТОВ «Бучачагрохлібпром» № 300 від 11 травня 2016 року його переведено на посаду бухгалтера на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника, однак він відмовився від переведення. Наказом відповідача № 315 від 16 травня 2016 року його було звільнено у зв`язку зі скороченням штату. Своє звільнення вважає незаконним та безпідставним, оскільки, ніякого скорочення витрат на утримання апарату управління не було. На його думку, при звільненні він мав переважне право на залишення на роботі з урахуванням його рівня кваліфікації.
Крім того, з ним не було проведено остаточного розрахунку під час звільнення відповідно до статті 116 КЗпП України, а тому до спірних правовідносин повинні застосовуватись положення статті 117 КЗпП України.
З урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_2 просив суд: 1) зобов`язати відповідача провести індексацію його доходів за період з березня 2013 року по травень 2016 року та нарахувати йому 1 141,30 грн. суми індексації; 502,43 грн. втрат доходу через несвоєчасну її виплату (після утримання податків - 1 323,20 грн.) та 105 656,25 грн. санкцій, пов`язаних з невиплатою сум індексації станом на 01 лютого 2017 року, всього у сумі 106 979,45 грн. та виплатити її у терміни передбачені законодавством; 2) зобов`язати ТОВ «Бучачагрохлібпром» поновити його на посаді економічного радника з 17 травня 2016 року як незаконно звільненого; 3) зобов`язати відповідача провести йому компенсацію за вимушений прогул в сумі 36 256,77 грн. (зменшено на утримані податки); 4) зобов`язати відповідача провести індексацію невиплаченого доходу із-за вимушеного прогулу і нарахування штрафних санкцій, пов`язаних з цим в сумі 34 800,73 грн.
Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 до ТзОВ "Бучачагрохлібпром" про стягнення індексації по не проіндексованій заробітній платі, поновлення на роботі та стягнення санкцій за несвоєчасно виплачені доходи відмовлено.
Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 22 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2017 року в частині стягнення індексації по не проіндексованій заробітній платі скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бучачагрохлібпром" в користь ОСОБА_2 індексацію заробітної плати у розмірі 1643 (одна тисяча шістсот сорок три гривні) грн.73 коп. В решті рішення суду залишено без змін.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бучачагрохлібпром" в користь держави 704 грн. судового збору. 
Постановою Верховного суду від 11 грудня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 22 червня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бучачагрохлібпром» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул і пов`язаних з цим санкцій, стягнення санкцій у зв`язку з несвоєчасною виплатою сум індексації заробітної плати (середнього заробітку за час затримки розрахунку) скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги. В обгрунтування вимог посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що суд не врахував, що на момент його звільнення, у ТзОВ Бучачагрохлібпром були наявні інші вакантні посади, однак їх йому запропоновано не було. Окрім того, судом помилково застосовано до даних правовідносин трьохмісячний строк звернення до суду з позовом, оскільки відповідно до ч.2 ст.233 КзпП строк звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати необмежений.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити з мотивів викладених в ній.
Представник відповідача апеляційну скаргу заперечив, рішення суду просить залишити без змін.
Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи із наступних підстав. 
Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
       Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.
       Даним вимогам суду рішення суду не відповідає.        
       З матералів справи вбачається, що ТОВ «Бучачагрохлібпром» № 130 від 03 березня 2016 року «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату працівників» скорочено одну штатну одиницю, а саме, посаду економічного радника і виведено її із штатного розпису підприємства.
       03 березня 2016 року ОСОБА_2 ознайомлено з наказом №130 від 03 березня 2016 року та попереджено про звільнення із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.
       Крім того, 03 березня 2016 року повідомлено Бучацький районний центр зайнятості про можливе вивільнення працівників та подано інформацію про заплановане звільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, а саме скорочення посади економічного радника.
       Листом від 09 березня 2016 року за № 1004 голові профспілкового комітету ТОВ «Бучачагрохлібпром» направлено подання для надання згоди на розірвання трудового договору з економічним радником ОСОБА_3 за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.
       Згідно з наказом ТОВ «Бучачагрохлібпром» від 11 травня 2016 року № 300 ОСОБА_2 з посади економічного радника переведено на посаду бухгалтера (на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника) за його згодою. 
       13 травня 2016 року позивач відмовився від переведення та просив звільнити його з посади радника з економічних питань на підставі скорочення посади та видати йому трудову книжку.
       Наказом ТОВ «Бучачагрохлібпром» № 315 від 16 травня 2016 року ОСОБА_2 звільнено з роботи у зв`язку із змінами до штатного розпису та скороченням штату працівників, виплачено компенсацію за невикористану відпустку і одноразову вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку.
       Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників.
       Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
       Згідно з положеннями частини першої та третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівнику іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, тобто всі наявні на підприємстві вакантні посади за відповідною кваліфікацією працівника.
       Встановлено, що на час звільнення позивача з роботи в товаристві були наявними посади: візувальник (три посади), агроном (три посади), майстер насіннєвого заводу, комірник, вагар.
       Представник ТОВ «Бучачагрохлібпром» у судовому засіданні апеляційного суду визнав, що вакантні посади позивачу не пропонувалися.
       З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що за наявності вакантних посад у ТОВ «Бучачагрохлібпром», жодна з яких не була запропонована позивачу, позовні вимоги щодо поновлення на роботі Малого є обґрунтованими.
       Відповідно до ст.233 КзпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. 
        ОСОБА_2 про своє звільнення ознайомлений 16 травня 2016 року, про що свідчить його підпис.(а.с.31)
       З даним позовом, в частині незаконного звільнення та поновлення на роботі, позивач звернувся до суду в лютому 2017 року, а тому колегія суддів вважає, що ним пропущено місячний строк звернення до суду, оскільки саме 16 травня 2016 року при підписанні наказу про звільнення позивач дізнався про порушення своїх прав. 
       Однак суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо незаконного звільнення поновлення на роботі не застосував положень закону щодо наслідків спливу строку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, а помилково виходив з не обгрунтованості вимог, тому рішення суду є таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду та постановлення нового рішення про відмову в позові за пропуском строку позовної давності.
       Доводи апеляційної скарги, що позивач не пропустив строки звернення до суду колегія суддів вважає не обгрунтованими, оскільки 16 травня 2016 року при підписанні наказу про звільнення позивач дізнався про порушення своїх прав, однак з позовом до суду ОСОБА_2 звернувся до суду в лютому 2017 року пропустивши місячний строк звернення до суду за захистом своїх прав.
       Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належним працівнику сум, колегія суддів зазначає наступне.
       Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
       Відповідно до частини першої та другої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
       При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 22 червня 2017 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Бучачагрохлібпром в користь ОСОБА_2 індексацію заробітної плати у розмірі 1643 (одна тисяча шістсот сорок три гривні) грн.73 коп. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бучачагрохлібпром" в користь держави 704 грн. судового збору.
       Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі сторони або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
       Оскільки при звільненні ОСОБА_2 не було виплачено всіх сум, що належать йому від ТОВ «Бучачагрохлібпром» в день звільнення (суми індексації заробітної плати за період з березня 2013 року по травень 2016 року в сумі 1643,73 грн., яка стягнута рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 22 червня 2017 року), він має право на отримання середнього заробітку. 
       Відповідно до статей 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
       У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (стаття 117 КЗпП України).
       Згідно з пунктом 2 розділу I Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (далі - Порядок), передбачено, що розрахунок середнього заробітку у зв`язку з невчасним проведенням розрахунку при звільнені, здійснюється виходячи із заробітної плати за останні два календарні місяці роботи. 
       Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
       Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).
       Згідно довідки про доходи сума заробітної плати за березень 2016 року складає 5250 грн. та за квітень 2016 року складає 5250 грн.
       Таким чином, середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 визначена відповідно до п.8 розділу ІV Порядку № 100 становитиме : (5250 грн. + 5250 грн.) : (21+22 ) = 244,19, де: 5250 грн. заробітна плата позивача за квітень 2016 року; 5250 грн. заробітна плата позивача за березень 2016 року. 22 дні - фактично відпрацьовані позивачем робочі дні у квітні 2016 року; 21 день фактично відпрацьовані позивачем робочі дні у березні 2016 року.
       У свою чергу середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у період з 16.05.2016 року до 12.04.2017 року (дати ухвалення судом першої інстанції рішення) з урахуванням того ж п.8 Порядку складає: 244,19 *233 = 59826,55, яка підлягає стягненню в користь позивача, де: 244,19 - середньоденна заробітна плата (обрахована вище); 233 загальна кількість робочих днів за період затримки розрахунку при звільненні з 17.05.2015 року до 12.04.2017 року .
На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення у справі - скасуванню відповідно до ч.2 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення по справі про стягнення з "Бучачагрохлібпром" в користь ОСОБА_2 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 59826 грн. 55 коп. В решті позовних вимог слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів, - 
постановила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 квітня 2017 року скасувати. Постановити нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бучачагрохлібпром" (місцезнаходження: Тернопільська область, Бучацький район, с.Трибухівці, вул.Горішня,79, код ЄДРПОУ 00952829) в користь ОСОБА_2 (ідент. код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1) компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 59826 грн. 50 коп.
В решті позовних вимог відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 16 березня 2020 року.

Головуючий:                                                 Г.М. Шевчук 

Судді:                                                          О.Я. Міщій 

З.Є. Ткач