Постанова
Іменем України
 
15 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 201/6337/16-ц
провадження № 61-10369св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Соборний відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, державний виконавець Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ясюкевич Олексій Валерійович, державне підприємство «СЕТАМ»,
треті особи:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2018 року у складі судді Федоріщева С. С. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.,
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ясюкевича Олексія Валерійовича, державного підприємства «СЕТАМ», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання електронних торгів недійсними, визнання недійсним акта державного виконавця про проведення електронних торгів.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (далі - Жовтневий ВДВС Дніпропетровського МУЮ), яке перейменоване на Соборний ВДВС м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ДП «СЕТАМ», державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ Ясюкевича О. В. про визнання електронних торгів недійсними, визнання недійсним акта державного виконавця про проведення електронних торгів.
 
Позовна заява мотивована тим, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2014 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 30 травня 2012 року в розмірі 163 316,67 грн.
 
Примусове виконання вказаного рішення суду здійснювалося Жовтневим ВДВС Дніпропетровського МУЮ. Про його наявність позивач дізнався з отриманого ним 19 жовтня 2015 року листа підприємства «Правовий партнер». 22 жовтня 2015 року представник позивача ознайомився з матеріалами виконавчого провадження.
 
26 жовтня 2015 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на дії державного виконавця і з заявою про вжиття заходів забезпечення скарги.
 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2015 року по справі № 201/14010/13-ц задоволена його заява про зупинення виконавчого провадження, зупинено реалізацію арештованого майна (квартири).
 
29 жовтня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження, яка того ж дня була надіслана на адресу ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.
 
21 грудня 2015 року позивач особисто звертався до начальника Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮіз заявою про зупинення виконавчого провадження у зв`язку з розглядом його скарги на бездіяльність державного виконавця, на яку відповіді не отримав.
 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року задоволена заява позивача і зупинено реалізацію арештованого майна (квартири), зупинено стягнення на підставі виконавчого листа № 201/14010/13-ц до набрання законної сили ухвалою суду про розгляд скарги ОСОБА_1 . Вказану ухвалу Жовтневим ВДВС Дніпропетровського МУЮ отримано 30 грудня 2015 року.
 
Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮЯсюкевича О. В. від 31 грудня 2015 року зупинено виконавче провадження.
 
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року ухвала суду першої інстанції від 22 грудня 2015 року про зупинення реалізації арештованого майна, зупинення стягнення на підставі виконавчого документа скасована, а справа направлена до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття заяви про вжиття заходів забезпечення скарги.
 
Постановою державного виконавця від 28 березня 2016 року було поновлено виконавче провадження.
 
У січні 2016 року позивач звертався до Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮіз заявою про надання розстрочки виконання рішення суду, а 26 лютого 2016 року звертався до Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ із заявою про намір вирішити питання мирним шляхом, повторно просив повідомити банківські реквізити стягувача ОСОБА_3 для виконання рішення суду добровільно. Відповіді не отримав.
 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2016 року визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця.
 
Позивач посилається на порушення державним виконавцем частини шостої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції діючій на момент здійснення виконавчих дій), яке полягає у ненаправлені копії постанови про зупинення виконавчого провадження ДП «СЕТАМ», яке здійснювало реалізацію його майна, що вплинуло на результат торгів.
 
29 жовтня 2015 року державний виконавець надіслав супровідний лист № 19167/21 та постанову про зупинення виконавчого провадження від 29 жовтня 2015 року на адресу ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, яке з 26 жовтня 2015 року не є організатором проведення електронних торгів та адміністратором системи.
 
30 жовтня 2015 року внаслідок цього порушення були проведені електронні торги, всупереч пункту 2 розділу X Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5, відповідно до якого електронні торги підлягають зупиненню організатором у разі надходження постанови про зупинення.
 
Відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 126323 від 30 жовтня 2015 року прилюдні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1 не відбулись на підставі відсутності допущених учасників торгів.
 
Державний виконавець, який виніс постанову про зупинення виконавчого провадження від 29 жовтня 2015 року на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2015 року, під час складання акту про уцінку майна використав протокол про проведення торгів від 30 жовтня 2015 року № 126323, складений після зупинення виконавчого провадження всупереч вимог статей 1, 39 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Порушення державним виконавцем частини шостої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», яке полягає у неповідомленні організатора торгів ДП «СЕТАМ» про зупинення виконавчого провадження, вплинуло на результат торгів, а саме, відбулась уцінка майна на 30 %.
 
Позивач вважає, що вищевказане порушення вплинуло на результат торгів та призвело до порушення його майнових прав у вигляді грошових втрат у розмірі 173 860,50 грн, тобто на суму, яка перевищує суму боргу ОСОБА_1 за виконавчим провадженням.
 
Просив суд визнати недійсними електронні торги з реалізації нерухомого майна: квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , що відбулися 04 січня 2016 року, оформлені протоколом від 04 січня 2016 року № 138424; визнати недійсним акт державного виконавця про проведення електронних торгів від 20 квітня 2016 року, складений на підставі протоколу проведення електронних торгів від 25 лютого 2016 року № 145901.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2018 року, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що позивачем не доведено, що його права порушені внаслідок уцінки майна. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що сам лише факт проведення торгів (не зупинення їх) 30 жовтня 2015 року, з урахуванням такої суттєвої обставини, що апеляційним судом Дніпропетровської області ухвалою від 01 грудня 2015 року скасована ухвала суду першої інстанції від 29 жовтня 2015 року про зупинення реалізації арештованого майна, є формальним і не може бути безумовною підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, оскільки підставою для пред`явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. 
 
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року ухвала суду першої інстанції від 22 грудня 2015 року про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа також скасована.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у травні 2019 року до Верховного Суду,  ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати і прийняти рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі, витребувано її з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. 
 
21 жовтня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно з`ясовані обставини, що мають значення по справі, висновки судів не відповідають обставинам справи.
 
У касаційній скарзі зазначається, що державний виконавець не направив до організатора електронних торгів ДП «СЕТАМ» постанову від 29 жовтня 2015 року про зупинення виконавчого провадження, що у свою чергу призвело до порушення майнових прав позивача, а також неправомірна бездіяльність державного виконавця вплинула на результат торгів.
 
Доводи інших учасників справи
 
У липні 2019 року ДП «СЕТАМ» надіслало відзив на касаційну скаргу у якому зазначає, що касаційна скарга є необґрунтованою та безпідставною, а рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими.  
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суд установив, що постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ Чабана О. І. від 22 травня 2014 року було відкрито виконавче провадження № 43436423 з примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 169 988,05 грн боргу (т. 1 а. с. 90).
 
Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮЧабана О. І. від 22 липня 2014 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить позивачеві на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого за розпорядженням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради 20 жовтня 1997 року № 1/3693-97.
 
Державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ Ясюкевичем О. В. 27 липня 2015 року складено акт арешту та опису майна боржника. Того ж дня постановою державного виконавця Ясюкевича О. В. призначено експерта Багрова Д. О. для участі у виконавчому провадженні.
 
Оцінювачем Багровим Д. О. 29 липня 2015 року складено звіт про вартість об`єкта оцінки, яким визначено вартість квартири у 579 535,00 грн, про що сторонам виконавчого провадження державним виконавцем Ясюкевичем О. В. направлені листи (т. 1 а. с. 91).
 
26 жовтня 2015 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на дії державного виконавця із заявою про вжиття заходів забезпечення скарги.
 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2015 року по справі № 201/14010/13-ц задоволена його заява про вжиття заходів забезпечення скарги, зупинена реалізація арештованого майна (квартири) до набрання законної сили ухвалою суду по вказаній цивільній справі (т. 1 а. с. 96).
 
29 жовтня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження (т. 1 а. с. 97), яка адресована листом від 29 жовтня 2015 року № 19167/21 ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.
 
Разом із тим, як вбачається з протоколу № 126323 проведення електронних торгів за 30 жовтня 2015 року прилюдні торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.
 
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2015 року скасована ухвала суду від 29 жовтня 2015 року про вжиття заходів забезпечення скарги, у зв`язку із чим постановою державного виконавця від 01 грудня 2015 року виконавче провадження поновлено (т. 1 а. с. 99).
 
01 грудня 2015 року (у день поновлення провадження) на підставі статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем здійснено переоцінку арештованого майна на 30 %, ціна склала 405 674,50 грн, про що складено акт переоцінки арештованого майна (лот № 102798).
 
Головним територіальним управлінням юстиції в Дніпропетровській області листом від 02 грудня 2015 року № 02-27/3078 повідомлено Жовтневий ВДВС Дніпропетровського МУЮ про те, що 02 грудня 2015 року організатором на веб-сайті СЕТАМ розміщено інформаційне повідомлення про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна, яке належить ОСОБА_1 (квартири) за ціною 405 674,50 грн (після уцінки).
 
21 грудня 2015 року позивач звернувся до Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮіз заявою про зупинення виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду у зв`язку з розглядом його скарги на бездіяльність державного виконавця.
 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року вдруге задоволена заява позивача і зупинено стягнення на підставі виконавчого листа № 201/14010/13-ц від 12 травня 2014 року, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська на виконання рішення суду від 02 квітня 2014 року до набрання законної сили ухвалою суду про розгляд скарги ОСОБА_1 по справі № 201/14010/13-ц (т. 1 а. с. 101).
 
Означена ухвала суду отримана Жовтневим ВДВС Дніпропетровського МУЮ 30 грудня 2015 року.
 
Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮЯсюкевича О. В. від 31 грудня 2015 року знову зупинене виконавче провадження з примусового виконання рішення суду.
 
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року ухвала суду першої інстанції від 22 грудня 2015 року про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа скасована, а справа направлена до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття заяви про вжиття заходів забезпечення скарги.
 
У зв`язку із цим постановою державного виконавця від 28 березня 2016 року виконавче провадження було поновлено.
 
04 січня 2016 року відбулися прилюдні торги, переможцем який став ОСОБА_2 . Квартира була продана за 543 603,83 грн, про що ДП «СЕТАМ» складено протокол № 138424 (т. 1 а. с. 105).
 
20 квітня 2016 року державним виконавцем Ясюкевичем О. В. складено акт про проведення електронних торгів, з якого видно, що ОСОБА_2 станом на 15 квітня 2016 року повністю сплатив кошти за придбану квартиру (т. 1 а. с. 106).
 
Постановою державного виконавця від 20 квітня 2016 року виконавче провадження закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням (т. 1 а. с. 107).
 
Із заявою про надання розстрочки виконання рішення суду позивач звертався 13 квітня 2016 року, тобто після проведення електронних торгів.
 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2016 року по справі № 201/14010/13-ц скарга ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця була задоволена частково. Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ Ясюкевича О. В., що виразилась в неповідомленні позивача ОСОБА_1 про винесення постанови від 22 травня 2014 року про відкриття виконавчого провадження № ВП № 43436423 щодо примусового стягнення з нього суми боргу в розмірі 169 988,05 грн.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
 
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.
 
Відчуження майна з електронних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.
 
Відповідно до частини другої статті 16, частини першої статті 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою, статті 203 цього Кодексу, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.
 
За змістом частини першої статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами електронних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення.
Стосовно результатів електронних торгів, то підставами для визнання їх недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів.
 
Вирішуючи спір про визнання прилюдних торгів недійсними, суду необхідно встановити такі факти: чи мало місце порушення порядку проведення прилюдних торгів; чи вплинули ці порушення на результат торів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивача, який оспорює результати торгів.
 
Слід зауважити, що жодних доказів на підтвердження своїх доводів про визнання електронних торгів недійсними позивач не надав, також не обґрунтував та не довів, як порушення вплинули нарезультат торгів та як це порушило його права.
 
Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні підготовчих дій з метою проведення електронних торгів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» підлягають оскарженню в порядку, передбаченому вказаним Законом.
 
Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.
 
Квартира позивача, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , була продана незважаючи на те, що виконавче провадження було зупинено.
 
Проте, судові рішення про зупинення виконавчого провадження в подальшому були скасовані апеляційним судом, що свідчить про те, що законні підстави для зупинення виконавчого провадження були відсутні.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
 
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
 
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
 
Отже, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що скільки позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, висновки суду першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права у справі. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: 	А. І. Грушицький 	
 	    В. В. Сердюк	
 	    І. М. Фаловська