Постанова
Іменем України
 
15 червня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 686/16948/17
провадження № 61-21134св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Чернівецька міська рада, Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 21 лютого 2018 рокув складі колегії суддів: Корніюк А. П., Талалай О. І., Ярмолюка О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Чернівецької міської ради, Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд» (далі - ТОВ «Гіпербуд»), про зобов`язання до вчинення певних дій.
 
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 18 жовтня 2016 року уклала з ТОВ «Гіпербуд» договір купівлі-продажу майнових прав № 227К, згідно умов якого продавець зобов`язався передати, а покупець прийняти та оплатити майнові права на житлове приміщення (квартиру) АДРЕСА_1 . Позивач вказувала, що будівництву цього багатоквартирного будинку передувало укладення 12 січня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Хмельницькбудінвест» (далі - ТОВ «Хмельницькбудінвест»), правонаступником якого є ТОВ «Гіпербуд», Чернівецькою міською радою і Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради договору № 4185-юр про спільну діяльність по будівництву 9-ти поверхового 180-ти квартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими гаражами на 50 автомобілів по АДРЕСА_1 .
 
Стверджувала, що на виконання умов вказаного договору купівлі-продажу майнових прав вона повністю сплатила вартість квартири, однак, незважаючи на те, що будівництво даного об`єкта завершено, відповідачі ухиляються від виконання своїх зобов`язань щодо здачі об`єкта в експлуатацію, що призводить до порушення її майнових прав. 
 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати Чернівецьку міську раду і Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради надіслати рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних та дозвільних процедур у будівництві до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради заяву про прийняття в експлуатацію 6-го блоку 9-ти поверхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими гаражами на 50 автомобілів по АДРЕСА_1 та видачу сертифіката за формою, наведеною у додатку 8 до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, до якої додати акт готовності об`єкта до експлуатації за формою згідно з додатком 9 до цього Порядку. Крім того, зазначала про те, що на неодноразові звернення, ТОВ «Гіпербуд» відмовляється видати їй довіку про повну сплату майнових прав згідно договору купівлі-продажу, позивач просила суд зобов`язати ТОВ «Гіпербуд» видати їй довіку про сплату нею майнових прав за договором від 18 жовтня 2016 року № 227к.
 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано Чернівецьку міську раду та Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради надіслати рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних та дозвільних процедур у будівництві до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради заяву про прийняття в експлуатацію 6-го блоку 9-ти поверхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими гаражами на 50 автомобілів по АДРЕСА_1 та видачу сертифіката за формою, наведеною у додатку 8 до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, до якої додати акт готовності об`єкта до експлуатації за формою згідно з додатком 9 до цього Порядку. Зобов`язано ТОВ «Гіпербуд» видати ОСОБА_1 довідку про сплату нею майнових прав згідно договору купівлі-продажу майнових прав № 227К, укладеного між ними 18 жовтня 2016 року. Стягнуто з Чернівецької міської ради та Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі по 320,00 грн з кожного. Стягнуто з ТОВ «Гіпербуд» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640,00 грн.
 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що Чернівецькою міською радою і Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради вчинено ряд дій, направлених на виконання договору від 12 січня 2012 року № 4185-юр про спільну діяльність в частині будівництва 6-го блоку (під`їзду) 9-ти поверхового багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими гаражами по АДРЕСА_1 , однак бездіяльність відповідачів щодо прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта призводить до порушення майнових прав позивача.
 
Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 21 лютого 2018 року апеляційну скаргу Чернівецької міської ради задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 15 грудня 2017 року в частині задоволення позову про зобов`язання до вчинення дій Чернівецької міської ради і Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення. В задоволені позову ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради і Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради про зобов`язання до вчинення дій відмовлено. В частині задоволення позовних вимог до ТОВ «Гіпербуд» залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 960,00 грн судового збору.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про зобов`язання до вчинення дій Чернівецької міської ради і Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції, задовольняючи вище зазначені вимоги дійшов таких висновків при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.
 
Апеляційний суд зазначив про те, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від 25 червня 2014 року № 775/14 і декларація про початок виконання будівельних робіт № ЧВ 083142520078, що зареєстрована 09 вересня 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області (далі - ДАБК у Чернівецькій області) щодо будівництва 6-го блоку 9-ти поверхового багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими гаражами по АДРЕСА_1 не є достовірними доказами укладення саме між Чернівецькою міською радою, Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради і ТОВ «Гіпербуд» договору про спільну діяльність по будівництву 6-ої блок-секції будинку по АДРЕСА_1 .
 
Також апеляційний суд зазначив про те, що представником Чернівецької міської ради і Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради і представником позивача визнається та обставина, що на час подачі позову та на час розгляду справи будь-які договори з приводу будівництва 9-ти поверхового 229-ти квартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими гаражами на 50 автомобілів по АДРЕСА_1 , а саме 6-ої блок секції не укладено.
 
Крім того, апеляційний суд врахував, що представником Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради заперечується факт передачі містобудівних умов та обмеження забудови земельної ділянки від 25 червня 2014 року № 775/14 і декларацію про початок виконання будівельних робіт від 09 вересня 2014 року № ЧВ 083142520078, а саме ТОВ «Гіпербуд» для проведення останнім спірного будівництва і представниками ТОВ «Гіпербуд» не надано суду доказів отримання відповідних дозвільних документів від Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради.
 
З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача про зобов`язання до вчинення дій Чернівецької міської ради і Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, а тому оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасування із ухваленням нового судового рішення про відмову в позові ОСОБА_1 щодо зазначених вимог.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги та позиції інших учасників справи
 
У квітні 2018 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 21 лютого 2018 року, у якій просить скасувати оскаржувану постанову в частині відмови в задоволенні її позову і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції:
 
- не врахував, що заявником надані докази того, що будівництво 6-ої черги будинку по АДРЕСА_1 , відбувалося саме в рамках укладеного договору № 4185-кр про спільну діяльність, що підтверджується Декларацією про початок виконання будівельних робіт по будівництву 6-го блоку 9-ти поверхового багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудинковими гаражами по АДРЕСА_1 , виданою Інспекцією ДАБК у Чернівецькій областівід 09 вересня 2014 року, зареєстрована №  ЧВ  083142520078 та Містобудівними умовами та обмеженнями № 775/14 від 25 червня 2014 року видані замовнику будівництва - Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, якими встановлено умови забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 , а саме на будівництво 6-го блоку 9-ти поверхового багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудинковими гаражами;
 
- не надав належну оцінку такому доказу, як Рішення 33 сесії VII скликання Чернівецької міської ради за від 01 серпня 2017 року № 789 «Про затвердження проекту Договору про спільну діяльність про завершення будівництва 9-ти поверхового 229-ти квартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими гаражами на 50 автомобілів по АДРЕСА_1 ;
 
- не звернув уваги на те, що в матеріалах справи наявні докази, які в своїй сукупності  цілком і повністю підтверджують схвалення з боку Чернівецької міської ради та Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради будівництва 5-ї та 6-ї блок-секцій житлового будинку по АДРЕСА_1 ;
 
-  неправильно застосував статтю 89 Цивільно процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) що призвело до скасування рішення Хмельницького міськрайонного суду.
 
У червні 2018 року Чернівецька міська рада із застосування засобів поштового зав`язку подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просила залишити її без задоволення з підстав необґрунтованості, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін. 
 
Крім того зазначає, що будівництво шо 6-го блоку 9-ти поверхового багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудинковими гаражами по АДРЕСА_1  є предметом розслідування у кримінальному провадженні за № 120165260040002418.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 25 квітня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 передано на розгляд судді-доповідачу Хопті С. В. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради та ТОВ «Гіпербуд» про зобов`язання до вчинення певних дій на постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 21 лютого 2018 року; витребувано матеріали справи; надано учасникам справи строк для подання відзивів.
 
Розпорядженням керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 14 квітня  2020 року № 1044/0/226-20 у зв`язку з рішенням зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 квітня 2020 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.
 
У травні 2020 року матеріали справи № 686/16948/17 надійшли до Верховного Суду.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).
 
Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460?ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова - без змін, з огляду на наступне.
 
Фактичні обставини справи
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 12 січня 2012 року між Чернівецькою міською радою (замовник), Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради (платник) і ТОВ «Хмельницькбудінвест» (генеральний підрядник) укладено договір № 4185-юр про спільну діяльність по будівництву 9-ти поверхового 180-ти квартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими гаражами на 50 автомобілів по АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до пункту 1.3 вказаного договору, будівництво і введення в експлуатацію об`єкта спільної діяльності здійснюється окремими блок-секціями згідно з графіком, який є невід`ємною частиною цього договору.
 
Графіком введення в експлуатацію блок-секцій 9-ти поверхового 180-ти квартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими гаражами на 50 автомобілів по АДРЕСА_1 та передачі замовнику частки збудованого житла, передбачено введення в експлуатацію до лютого 2017 року 5-ти блок-секцій житлового будинку за договором від 12 січня 2012 року.
 
Додатковим договором від 03 січня 2013 року № 1 до договору від 12 січня 2012 року № 4185-юр в частині генерального підрядника внесено зміни, а саме ТОВ «Хмельницькбудінвест» замінено на ТОВ «Гіпербуд».
 
18 жовтня 2016 року між ТОВ «Гіпербуд» (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 227К, згідно умов якого продавець зобов`язався передати, а покупець прийняти та оплатити майнові права на житлове приміщення (квартиру) АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до підпункту 7.1 пункту 7 вказаного договору купівлі-продажу, сторонами заплановано термін введення об`єкта будівництва в експлуатацію - грудень 2016 року.
 
Нормативно-правове обґрунтування 
 
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
 
Згідно із положеннями частини першої та другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
 
В силу пункту першого статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зі змісту даної статті слідує, що договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки.
 
Приписами статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову в частині, суд апеляційної інстанції, встановивши всі обставини справи, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано належних, достовірних та достатніх доказів щодо укладення між Чернівецькою міською радою, Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради і ТОВ «Гіпербуд» договору про спільну діяльність по будівництву 6-ої блок-секції будинку по АДРЕСА_1 або щодо схвалення такого будівництва зі сторони Чернівецької міської ради і Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, що відбулося шляхом надання відповідних дозвільних документів, в якому придбано позивачем майнові права на квартиру НОМЕР_1 відповідно до договору купівлі - продажу майнових прав від 18 жовтня 2016 року № 227. 
 
Правильним та обґрунтованим також є висновок апеляційного суду про те, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від 25 червня 2014 року № 775/14 і декларація про початок виконання будівельних робіт № ЧВ 083142520078, що зареєстрована 09 вересня 2014 року Інспекцією ДАБК у Чернівецькій області щодо будівництва 6-го блоку 9-ти поверхового багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими гаражами по АДРЕСА_1 не є достовірними доказами укладення саме між Чернівецькою міською радою, Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради і ТОВ «Гіпербуд» договору про спільну діяльність по будівництву 6-ої блок-секції будинку по АДРЕСА_1 . Крім того, представником Чернівецької міської ради і Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради і представником позивача визнається та обставина, що на час подачі позову та на час розгляду справи будь-які договори з приводу будівництва 9-ти поверхового 229-ти квартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими гаражами на 50 автомобілів по АДРЕСА_1 , а саме 6-ої блок секції не укладено.
 
Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки такому доказу, як Рішення 33 сесії VII скликання Чернівецької міської ради за від 01 серпня 2017 року № 789 «Про затвердження проекту Договору про спільну діяльність про завершення будівництва 9-ти поверхового 229-ти квартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими гаражами на 50 автомобілів по АДРЕСА_1 Верховний Суд відхиляє, оскільки вони направлені на переоцінку доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Аргументи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах справи наявні докази, які в своїй сукупності  цілком і повністю підтверджують схвалення з боку Чернівецької міської ради та Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради будівництва 5-ї та 6-ї блок-секцій житлового будинку по АДРЕСА_1 зводяться до незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх спростували.
 
Інші доводи касаційної скарги правильність висновків апеляційного суду не спростовують та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява   № 63566/00).
 
При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржувана постанова апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги).
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 21 лютого 2018 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков	
 	   	
 	О. В. Ступак     Г. І. Усик