ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2020 року	Львів	Справа № 260/422/20 пров. № А/857/4594/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Коваля Р.Й., Пліша М.А.,
за участі секретаря судового засідання      Федак С.Р.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року (головуючого судді Маєцької Н.Д.. ухвалене у письмовому провадженні в м. Ужгород повний текст рішення складено 25.03.2020) у справі №260/422/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та стягнення коштів,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 18.02.2020 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати йому компенсації податку на доходи фізичних осіб у сумі 62835,62 грн., утриманого з грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року включно, стягнути з відповідача на його користь компенсацію податку на доходи фізичних осіб у сумі 62835,62 грн. 
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року позов задоволено. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову та стягнути із позивача витрати по сплаті судового збору. 
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.
Відповідно до частини 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що згідно копії військового квитка ОСОБА_1 він в період з 29.04.2013 по 31.12.2018 проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 і отримав статус та посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_3 від 08.11.2017.
Згідно наказу командира військової частини «По стройовій частині» від 29.12.2018 №315 солдата ОСОБА_1 , кулеметника 3-го відділення 1-го взводу 8-ї стрілецької роти 4-го стрілецького батальйону, звільненого відповідно до п. «ж» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 31.12.2018.
Вважаючи, що відповідачем не виплачувалося компенсація з податку на доходи фізичних осіб у сумі 62835,62 грн. позивач звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що з врахуванням матеріалів справи встановлено не виплату компенсації з податку на доходи фізичних осіб у сумі 62835,62 грн.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011)  військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. 
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. 
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону № 2011 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. 
Згідно із частиною 3 статті 9 Закону № 2011 грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Частина 4 статті 9 Закону № 2011 встановлює, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. 
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44, якою затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (далі - Порядок №44) грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 44 виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».
Відповідно до пункту 4 Порядку № 44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 5 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Як вбачається із розрахункових листів позивача за період з січня 2016 року по грудень 2018 року Відповідачем - апелянтом утримано з суми виплаченого позивачу грошового забезпечення податок з доходів фізичних осіб та нараховано, виплачено компенсацію сум податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, що підтверджується матеріалами справи.
Так, зокрема, у 2016 році позивачу нараховано та виплачена компенсація сум податку на доходи фізичних осіб: за січень 2016 року – 189,93 грн. за лютий – 2312,58 грн.; за березень – 1304,06 грн.; квітень – 1497,54 грн.; травень – 1497,54 грн.; червень – 1497,54 грн.; липень – 1508,24 грн.; серпень – 1508,24 грн.; вересень – 1508,24 грн.; жовтень – 2408,24 грн.; листопад – 1508,24 грн.; грудень – 4065,17 грн. У 2017 році позивачу нараховано та виплачена компенсація сум податку на доходи фізичних осіб: за січень – 359,79 грн.; за лютий – 1497,54 грн.; березень – 1497,54 грн.; за квітень – 2312,58 грн.; за травень – 1124,52 грн.; за червень – 1622,96 грн.; за липень – 1736,06 грн.; за серпень – 1680,32 грн.; за вересень – 2013,24 грн.; за жовтень – 2050,30 грн.; за листопад – 2010,38 грн.; за грудень – 3615, 80 грн. У 2018 році позивачу нараховано та виплачена компенсація сум податку на доходи фізичних осіб: за січень – 554,14 грн.; за лютий – 1265,17 грн.; за березень – 2263,13 грн.; за квітень – 1613,87 грн.; за травень – 3057,54 грн.; за червень – 1620,80 грн.; за липень – 1620,80 грн.; за серпень – 3043,38 грн.; вересень - 1620,80 грн.; жовтень – 1620,80 грн.; листопад – 1350,54 грн.; грудень – 877,66 грн., що підтверджується довідкою про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року та також підтверджується випискою із банківського рахунку позивача, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року про виплату грошової компенсації сум податку на доходи фізичних осіб із співставленням із розрахунковими листками позивача за період з січня 2016 року по грудень 2018 року. 
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Одночасно апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, пункт 53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, довів правомірності своїх дій.
Колегія суддів погоджується із обґрунтуванням апелянта про нарахування та виплату компенсації сум податку на доходи фізичних осіб, що підтверджують матеріали справи та довідкою про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив вищенаведені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи по суті, внаслідок чого його рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову в задоволенні даного позову.
Оскільки справа відповідно до пункту 6 частини 6 статті 12 КАС України відноситься до категорії незначних, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
В апеляційній скарзі апелянт просить стягнути з позивача розмір судового збору за подання апеляційної скарги, при цьому згідно частини 5 статті 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з чим, апеляційна скарга у цієї частині задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України – задовольнити частково.
Рішення Закарпатської окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року у справі №260/422/20 – скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та стягнення коштів - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                Р.Й. Коваль

                                                                                            М.А. Пліш
Повний текст постанови складено 15.06.2020