П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_______________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/1988/19	

Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.
                        Дата і місце ухвалення: 03.12.2019р., м.Миколаїв
       
       П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
       Головуючого - судді :   Бойка А.В.,
                                        суддів:   Федусика А.Г.,
                                                          Шевчук О.А.,
за участю секретаря:     Шепель О.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Чорноморської митниці Держмитслужби на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Чорноморської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення,

ВСТАНОВИВ:
В липні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Чорноморської митниці Держмитслужби (на час звернення - Миколаївська митниця ДФС) про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів №UA504010/2019/000054/2 від 04 березня 2019 року, №UA504010/2019/000080/2 від 27 березня 2019 року, №UA504010/2019/000081/2 від 27 березня 2019 року, №UA504010/2019/000083/2 від 28 березня 2019 року та №UA504010/2019/000084/2 від 29 березня 2019 року, визнання протиправними та скасування карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA504010/2019/00083 від 04 березня 2019 року, №UA504010/2019/00116 від 27 березня 2019 року, №UA504010/2019/00117 від 27 березня 2019 року, №UA504010/2019/00119 від 28 березня 2019 року та №UA504010/2019/00120 від 29 березня 2019 року.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року позов задоволено у повному обсязі.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 16.01.2020 року Чорноморська митниця Держмитслужби  подала апеляційну скаргу, в якій посилається на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до не правильного вирішення справи.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції залишено поза увагою, що декларантом ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» не надано  жодного обґрунтування та документального підтвердження заниження контрактної ціни на 50 дол. США, а також не надано документальних відомостей щодо оплати за оцінюваний товар та оплати можливої компенсації, пені, неустойки, які відповідно до ч.5 ст.58 Митного кодексу України, повинні включатися до митної вартості. З вказаного слідує, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, та відомості на підставі яких проводився розрахунок вартості, не підтверджені документально. 
Також, апелянт посилається на те, що відповідно до п.4.1, п.5.1, п.8.1 ГОСТу Р55064-2012 сода каустична є пожежо- та вибухонебезпечною, їдкою корозійно-активною речовиною, за ступенем впливу на організм відноситься  до речовини 2-го класу небезпеки, перевезення якої здійснюється у відповідності  з правилами перевезення небезпечних вантажів, у зв`язку з чим перевезення таких товарів зазвичай страхується. Однак, ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» не надало митному органу підтвердження понесення витрат на страхування оцінюваного товару. 
Посилається апелянт і на те, що під час  митного оформлення  позивачем, для підтвердження заявленої митної вартості соди каустичної, не надано висновок спеціалізованої організації  про вартісні характеристики оцінюваного товару  з урахуванням зазначеної торгівельної операції (географічного розташування виробника товару, умов поставки, якісних характеристик, використання видів транспорту та тарифів перевезення). 
У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.12.2019 року та прийняття нової постанови - про відмову в задоволенні позову ТОВ «Миколаївський глиноземний завод».
ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» 06.03.2020 року подало письмовий відзив на апеляційну скаргу Чорноморської митниці Держмитслужби, в якому просить скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Позивач зазначає, що заявлена товариством митна вартість  товару відповідає ціні господарської операції, в підтвердження чого декларантом надано митному органу  документи, які не містять розбіжностей чи ознак підробки. Вимога щодо надання страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування, пунктом 8 частини 2 статті 53 МК України, встановлена лише для випадків, якщо страхування товару здійснювалося. У даному випадку  товар не страхувався, про що було письмово повідомлено Миколаївську митницю ДФС. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 19.12.2017 року між ТОВ «Новомосковский хлор» (Російська Федерація), як Продавцем, та ТОВ «Миколаївський глиноземний завод», як Покупцем, укладено контракт №208-0128278/17-492 на поставку натру їдкого (гідроксиду натрію). За умовами вказаного Контракту ціна на товар визначається на умовах СРТ, ст. Жовтнева Одеської ж/д, у відповідності до Інкотермс-2010 та включає в себе всі витрати щодо доставки товару; вартість кожної партії товару визначається за формулою: СРГ МГЗ = ICIS FOB MED low - 60$; ціна товару та вартість кожної партії оговорюються сторонами в окремих специфікаціях; сумарний обсяг товару складає 12   000,0 т +/-20%; орієнтована вартість контракту складає 12   000   000,0 +/-5% доларів США.
Додатком до контракту є специфікація №15 від 29 січня 2019 року на поставку натрію їдкого в кількості 1000,0 +/-20% т, за ціною 22 165,95 російських рублів за тонну, строк поставки лютий 2019 року; специфікація №16 від 25 лютого 2019 року на поставку натру їдкого в кількості 1000,0 +/-20% т, за ціною 20  482,42 російських рублів за тонну, строк поставки березень 2019 року.
Для здійснення митного оформлення товару, поставленого за вказаним контрактом (сода каустична), декларантом ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» до митного органу подані митні декларації №UA504010/2019/000614, №UA504010/2019/000888, №UA504010/2019/000889, №UA504010/2019/000897 і №UA504010/2019/000920, відповідно до яких митна вартість товару визначена позивачем за ціною контракту.
В підтвердження митної вартості товару позивачем надано: контракт №208-0128278/17-492 від 19.12.2017 року, специфікації №15 від 29.01.2019 року та №16 від 25.02.2019 року, біржові котирування, інвойси, митні декларації країни відправлення, накладні. 
04, 27, 28 і 29 березня 2019 року Митниця надіслала Товариству електронні повідомлення, в яких вимагала надати документи щодо страхування товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товару, договори з третіми особами.
На кожне з повідомлень, Товариство надіслало листи, якими Митницю проінформовано, що товар сторонами контракту не страхувався, а також додані біржові котирування ICIS Caustic Soda Europe за місяці, які передували відвантаженню товару, вказано на відсутність договорів з третіми особами, так як Товариство є кінцевим споживачем товару, а з приводу оплати зазначено про те, що її строк на момент запиту Митниці не настав.
За результатами опрацювання поданих позивачем документів, Митниця винесла рішення про коригування митної вартості товарів №UA504010/2019/000054/2 від 04 березня 2019 року, №UA504010/2019/000080/2 від 27 березня 2019 року, №UA504010/2019/000081/2 від 27 березня 2019 року, №UA504010/2019/000083/2 від 28 березня 2019 року, №UA504010/2019/000084/2 від 29 березня 2019 року, якими ввезений позивачем товар відкоригувала за резервним методом.
Зокрема, підставою для коригування митної вартості товару у п.33 спірних вказаних рішень Чорноморська митниця Держмитслужби зазначила: подані документи не містять всіх даних, що підтверджують числові значення  складових митної вартості (витрат на доставку товару до пункту призначення, страхування товару); декларантом не надано документальне обґрунтування  формування ціни з урахуванням її числових значень (ціни товару, транспортних витрат до пункту призначення, страхування, документальне обґрунтування заниження ціни); декларантом не надано банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, передбачені п.5.1 контракту  №208-0128278/17-492 від 19.12.2017 року; інвойс містить підпис керівника підприємства відправлення, який відрізняється від  підпису керівника у контракті №208-0128278/17-492 від 19.12.2017 року, що ставить під сумнів дійсність інформації, зазначеної в цьому документі; декларантом не надано в повному обсязі витребовувані митним органом документи для підтвердження митної вартості.
Одночасно з прийняттям рішень про коригування митної вартості товарів Чорноморська митниця Держмитслужби склала картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA504010/2019/00083 від 04 березня 2019 року, №UA504010/2019/00116 від 27 березня 2019 року, №UA504010/2019/00117 від 27 березня 2019 року, №UA504010/2019/00119 від 28 березня 2019 року, №UA504010/2019/00120 від 29 березня 2019 року.
Не погоджуючись з правомірністю рішень про коригування митної вартості товарів №UA504010/2019/000054/2 від 04 березня 2019 року, №UA504010/2019/000080/2 від 27 березня 2019 року, №UA504010/2019/000081/2 від 27 березня 2019 року, №UA504010/2019/000083/2 від 28 березня 2019 року, №UA504010/2019/000084/2 від 29 березня 2019 року та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA504010/2019/00083 від 04 березня 2019 року, №UA504010/2019/00116 від 27 березня 2019 року, №UA504010/2019/00117 від 27 березня 2019 року, №UA504010/2019/00119 від 28 березня 2019 року, №UA504010/2019/00120 від 29 березня 2019 року ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» оскаржило їх в судовому порядку.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов товариства, дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.77 КАС України покладено обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не доведено, що заявлений ТОВ «Миколаївський глиноземний завод»  метод визначення митної вартості товарів документально не підтверджено або надані позивачем документи містять розбіжності, які впливають на правильність визначення митної вартості.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до пунктів 23, 24 статті 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
На підставі приписів Митного кодексу України орган доходів і зборів здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою, відповідно до ст.49 МК України, є їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Поняття митної вартості є базовою категорією у системі митного законодавства з питань державної митної справи, оскільки саме на основі митної вартості здійснюється розрахунок митних платежів.
Вказане узгоджується з положеннями ст.50 МК України, якою передбачено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Відповідно до Брюсельської Конвенції про створення уніфікованої методології визначення митної вартості товарів 1950 року (Конвенція про оцінку товарів у митних цілях), митна вартість була визначена як номінальна ціна товару, за якою відповідний товар може бути проданий  в країну призначення в момент подання митної декларації (тобто ціна, що укладається між незалежними один від одного продавцем і покупцем на умов повної ринкової конкуренції). 
Відповідно до Генеральної угоди про тарифи і торгівлю (ГАТТ), підписаної 30 жовтня 1947 року, оцінка імпортованого товару для митних цілей (митна вартість) повинна  ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито. 
Згідно Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року митною вартістю імпортованих товарів  є їх контрактна вартість, тобто ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті  за товари, якщо вони продаються на експорт до країни імпорту. 
За змістом частини 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Частинами 1, 2 статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Згідно ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Тобто, заявлення митної вартості товарів здійснюється виключно декларантом без жодного втручання митних органів, за винятком проведення певних консультацій за бажанням та зверненням декларанта для отримання певної інформації, необхідної йому для визначення митної вартості товарів. 
Водночас, відповідно до частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначено вказаною нормою.
Згідно частин 5, 6 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Відповідно до ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За наслідками здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Отже, виключно у разі наявності розбіжностей у поданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження заявленої митної вартості товару, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані надати додатковий перелік документів. 
При цьому, витребування митним органом таких документів може мати місце у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. 
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Як слідує зі змісту приписів ч.3 ст.318 Митного кодексу України, митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Також, зазначене узгоджується і з проголошеними у ст.8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.
До того ж, відповідно до вимог ч.7 ст.54 МК України, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для висновку, що надані ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» документи містять розбіжності та не містять інформації щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті, Чорноморською митницею Держмитслужби в п.33 спірних рішень про коригування митної вартості товарів зазначено те, що товариством не надано страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування.
На вказану обставину посилається апелянт і в обґрунтування вимог апеляційної скарги.
Проте, колегія суддів вважає такі посилання апелянта безпідставними, оскільки за умовами пункту 2.1 контракту від 19.12.2017 року №208-0128278/17-492 на поставку натрію їдкого (гідроксиду натрію), укладеного між ТОВ «Новомосковский хлор» (Російська Федерація) та ТОВ «Миколаївський глиноземний завод», ціна на товар визначається на умовах СРТ, ст. Жовтнева Одеської ж/д, у відповідності до Інкотермс-2010 та включає в себе всі витрати щодо доставки товару
Відповідно до офіційних правил тлумачення торгівельних правил ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року СРТ означає, що продавець здійснює поставку покупцю у вказане місце призначення. Відповідно до умов СРТ («перевезення оплачене до місця призначення») у покупця немає обов`язку перед продавцем щодо укладення договору страхування. При цьому, страхування може бути здійснене продавцем, покупцем, ними двома, або зовсім не здійснюватись. Отже, термін СРТ передбачає можливість, а не обов`язок страхування товару.
Таким чином, у випадку, якщо коли страхування не здійснювалось, тому відсутні підстави для включення ймовірної суми такого страхування до складу митної вартості товарів.
Згідно п.2.2 контракту від 19.12.2017 року №208-0128278/17-492 ціна на товар за 1 тону у перерахунку на 100 % основної речовини розраховується за формулою: СРТ НГЗ = ICIS FOB MED low мінус 60 доларів США, де ICIS FOB MED LOW - середня котировка FOB MED, яка публікується агентством ICIS.
У наданих поясненнях позивач зазначив, що надання знижки на 60 доларів США це результат комерційних переговорів.
Колегія суддів звертає увагу на те, що цінова знижка - це умова договору, що визначає розмір зменшення базової ціни товару, вказаної у договорі. Загалом - це частина ціни товару, яку підприємства можуть встановлювати з метою стимулювання та підвищення зацікавленості підприємств у придбанні їх продукції. Цінові знижки мають добровільний характер і не є обов`язковими, вони можуть надаватися у певному конкретному випадку.
Також, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на ненадання ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» договорів із третіми особами, які пов`язані з поставкою товару за Контрактом від 19.12.2017 року №208-0128278/17-492, оскільки факт укладання таких договорів безпосередньо позивачем не встановлений.
За умовами пункту 5.1 Контракту від 19.12.2017 року №208-0128278/17-492 оплата товару покупцем  здійснюється банківським переводом в доларах США шляхом перерахування  грошових коштів на рахунок продавця згідно виставлених інвойсів на протязі 21 банківського дня з дати відвантаження товару зі станції відправника. 
Стосовно ненадання позивачем безпосередньо під час митного оформлення бухгалтерської документації щодо оплати складових митної вартості, то апеляційний суд погоджується з доводами позивача, що оскільки платіж за товар здійснювався з відстрочкою платежу, то таких документів не могло бути у товариства на момент митного оформлення товару.
Такий висновок суду цілком узгоджується з положеннями до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», згідно якої підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Безпідставними являються, також, посилання апелянта на окремі неточності в наданих товариством до митного органу документах (зокрема, на те, що інвойс містить підпис керівника підприємства відправлення, який відрізняється від  підпису керівника у контракті №208-0128278/17-492 від 19.12.2017 року), оскільки вказані неточності не впливають на числові показники митної вартості заявленого товару. 
Слід зазначити, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Колегія суддів вважає, що позивачем були надані митному органу усі необхідні документи, що дають можливість визначити митну вартість товару за першим методом визначення митної вартості - за ціною договору (контракту).
Правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем, а тому висновки щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості за допомогою іншого методу є протиправним.
А відтак, позовні вимоги ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, ґрунтуються на посиланнях, які судом першої інстанції правомірно не прийнято до уваги, а тому підстав для задоволення скарги Чорноморської митниці Держмитслужби та скасування рішення суду першої інстанції від 03 грудня 2019 року не вбачається. 
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Чорноморської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено та підписано 13.03.2020 року.

Головуючий суддя 	 	Бойко А.В.	
Судді	    	Федусик А.Г.   Шевчук О.А.