Ухвала
 
24 березня 2020 року                                                                                        
м. Київ
 
справа № 185/2918/19
провадження № 61-4137ск20
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 
від 30 вересня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 18 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 19 липня 2018 року у розмірі 713 762,17 грн, з яких 647 443,80 грн сума позики, 60 868,98 грн проценти за користування позикою, 5 449,39 грн пеня. 
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у сумі 634 722,17 грн, з яких: 575 747,71 грн - заборгованість по позиці, 
541 28,52 грн - заборгованість по процентам за час користування позикою, 4 845,94 грн - пеня. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Крім того стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в сумі 8 125, 75 грн.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 
від 30 вересня 2019 року залишено без змін.
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що умови договору позики не виконані, заборгованість не повернута.
28 лютого 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року, в якій заявник просить оскаржувані рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначив 
пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, вважаючи що суди попередніх інстанцій не врахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц та від 27 лютого 2019 року у справі № 2-175/213/16-ц.
Вважає, що висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо тлумачення умов договору на користь позивача не відповідає принципу contra proferentem, а у задоволенні позову необхідно було відмовити як у передчасному, оскільки його обов`язок сплатити всю суму боргу та проценти не міг виникнути раніше 25 липня 2020 року.
Крім того, стягнувши з нього, як інваліда 2 групи, судовий збір на користь позивача, суди попередніх інстанцій при розгляді справи не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 25 березня 2019 року в справі № 464/7979/15-ц та від 05 грудня 2018 року в справі № 0306/5205/12, та положення частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року  № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною першою статті 394 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено те, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року подана у передбачений статтею 390 ЦПК України строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження.
Безпосередньо в касаційній скарзі ОСОБА_1 заявлено клопотання про зупинення виконання рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року, яке мотивоване тим, що на думку заявника, оскаржувані судові рішення є очевидно незаконними, а у випадку не зупинення виконання оскаржуваних судових рішень, арешту всього майна та його реалізації на прилюдних торгах, наслідки їх виконання можуть бути невідворотними.
Вирішуючи вказане клопотання, колегія суддів враховує, що зупинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили, є винятковим заходом.
За загальним правилом, встановленим ЦПК України (стаття 444) передбачено механізм повороту виконання рішення у разі скасування його судом касаційної інстанції.
Обставин, які б свідчили про неможливість застосування повороту виконання у розглядуваній справі заявником не наведено.
Доводи ОСОБА_1 про те, що не зупинення виконання оскаржуваних судових рішень призведе до арешту всього належного йому майна та реалізації на прилюдних торгах, є припущенням, а отже на даний час не свідчать про необхідність зупинення виконання рішення суду першої інстанції.
При цьому за даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 
від 03 квітня 2019 року, яка набрала законної сили, у розглядуваній справі було відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову з тих підстав, що будівля магазину, загальною площею 304,3 кв.м, право власності на яку згідно Інформаційної довідки від 26 листопада 2018 року було зареєстровано за ОСОБА_1 , станом на 02 квітня 2019 року належала вже іншій особі.
Також за відсутності відповідних медичних документів є припущенням і доводи про те, що виконання оскаржених судових рішень позбавляє 
ОСОБА_1 можливості продовжити заплановане лікування.
Згідно доданих до касаційної скарги документів інвалідність 2 групи встановлена ОСОБА_1 на строк до 01 квітня 2020 року.
Постанова Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року примусового виконання не передбачає, а тому в зупиненні її виконання необхідність взагалі відсутня.
За таких обставин колегія суддів на даний час не вбачає підстав для задоволення викладеного у касаційній скарзі клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень.
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у справі № 185/2918/19.
Витребувати із Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області матеріали цивільної справи № 185/2918/19.
Ухвалу надіслати ОСОБА_1 , а також учасникам справи із копіями касаційної скарги та доданих до неї документів.
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року.
Роз`яснити учасникам справи право подати до суду касаційної інстанції з додержанням вимог статті 395 ЦПК України відзив на касаційну скаргу у строк до 23 квітня 2020 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                              В. В. Шипович
 
Є. В. Синельников
 
С. Ф. Хопта