УХВАЛА
 
23 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 613/482/17
провадження № 51-1411 ск 20
 
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 – ОСОБА_5 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року щодо ОСОБА_6 ,
у с т а н о в и л а:
Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 11 січня 2019 року ОСОБА_6  було засуджено за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України(далі – КК) до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 19 грудня 2019 року скасував згаданий вирок і закрив кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , звільнивши останню від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Не погодившись із рішенням апеляційного суду, скаржник звернувся з касаційною скаргою в якій порушує питання про його перегляд у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), колегія суддів дійшла висновку, що скаргу було подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 та ч. 3 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається правове обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
При цьому слід мати на увазі, що в силу ст. 433 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції (далі – Суд) є судом права, а не факту і при вирішенні справи керується правилами глави 32 КПК.
Усупереч законодавчим положенням у поданій скарзі представник потерпілої, заявляючи вимогу про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 понесених витрат на правову допомогу, не виклав обґрунтування незаконності ухвали апеляційного суду, допущення згаданим судом таких порушень норм процесуального права, які тягнуть за собою обов`язкову зміну оспорюваної ухвали на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на статті 120, 124, 370, 412, 419 цього Кодексу в їх взаємозв`язку, з урахуванням факту скасування апеляційним судом обвинувального вироку.
Крім того, скаржник залишив поза увагою, що згадане питання про стягнення процесуальних витрат не належить до компетенції Суду і може бути вирішено в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 – ОСОБА_5 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                               ОСОБА_3