ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 червня 2020 року           справа №360/3171/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 р. у справі  № 360/3171/19 (головуючий І інстанції Т.В. Смішлива)  за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії про визнання протиправними та скасування актів розслідування нещасного випадку, зобов`язання вчинити певні дії,-
                                                         ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  (далі - позивач, ОСОБА_1  ) звернулася до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області   (далі - відповідач, ліквідаційна комісія ГУМВС України у Луганьскій області), в якому, враховуючи уточнений позов, просила: визнати протиправним та скасувати акт за формою НТ* № 8 про нещасний випадок невиробничого характеру від 31.08.2018 та акт спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-5* від 31.08.2018, складені Ліквідаційною комісією ГУМВС України у Луганській області, що стався в липні 2014 року зі ОСОБА_2 , за висновком яких нещасний випадок стався у період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків; зобов`язати Ліквідаційну комісію ГУМВС України у Луганській області провести розслідування нещасного випадку, що стався в липні 2014 року зі ОСОБА_2 та скласти за його результатами акти з урахуванням вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах та підрозділах системи МВС України від 27.12.2002 № 1346, а саме: за формою Н-5* та Н-1*, за висновком яких нещасний випадок трапився в період проходження служби і пов`язаний з виконанням службових обов`язків (а.с. 32-35).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року  позов задоволений частково, а саме суд:  визнав протиправним та скасував акт спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з начальником Рубіжанського МВ ГУМВС України у Луганській області підполковником міліції ОСОБА_2 (пропав безвісті ІНФОРМАЦІЯ_1 ), складений комісією ГУМВС України у Луганській області за формою Н-5* від 31.08.2018; визнав протиправним та скасував акт комісії ГУМВС України у Луганській області  за формою НТ* від 31.08.2018 № 8 про те, що смерть начальника Рубіжанського МВ ГУМВС України у Луганській області підполковника міліції ОСОБА_2 настала в результаті нещасного випадку, що стався в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків; зобов`язав Ліквідаційну комісію ГУМВС України у Луганській області повторно провести розслідування нещасного випадку, що стався з начальником Рубіжанського МВ ГУМВС України у Луганській області підполковником міліції ОСОБА_2 відповідно до вимог чинного законодавства; в задоволенні решти позовних вимог відмовив (а.с. 196-200 т.1).
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року залишено без задоволення апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області та залишено без змін рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року у справі  № 360/3171/19 за позовом   ОСОБА_1  до  Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області   про визнання протиправними та скасування актів, зобов`язання вчинити певні дії.
24 березня 2020 року позивач звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з заявою про невиконання судового рішення, в якому просив: встановити судовий контроль за виконанням судового рішення по справі № 360/3171/19 яке набрало законної сили від 12.02.2020; зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі Ліквідаційної комісії подати звіт про виконання рішення суду від 23.11.2019 по  справі № 360/3171/19; за результатами розгляду поданого звіту винести ухвалу про накладення штрафу на керівника Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Луганській області за невиконання рішення суду, в сумі сорок розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; стягнути половину штрафу на користь ОСОБА_1 , іншу половину - до Державного бюджету України; зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в особі Ліквідаційної комісії негайно виконати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року по справі № 360/3171/19.
Заява обґрунтована тим, що 12 лютого 2020 року рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року набрало законної сили та був виданий виконавчий лист, проте відповідач не має намір виконувати його.  Відповідно до листа відповідача від 13.03.2020, позивачу повідомлено про створення комісії з повторного розслідування нещасного випадку, призначення комісійної судово-медичної експертизи, проведення якої триває, на підставі чого закінчити розслідування не має можливості. Позивач вважає, що зазначені в листі аргументи не можуть бути підставою для відмови в проведенні нового розслідування та складення нових актів та невиконання рішення суду. 
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 року відмовлено в задоволені заяви.
Позивач, не погодившись з такими рішеннями, звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив ухвалу суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву..
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що законодавство не забороняє заявнику звертатися до суду з заявою про встановлення судового контролю після того як рішення вступило в законну силу, що підтверджується висновками Верховного Суду в ухвалі від 20.06.2018 у справі № 800/592/17. Апелянт зазначає, що висновки суду про те, що створення комісії розслідування нещасного випадку це є вже дія відповідача по виконанню судового рішення, є помилковим. В листі від 13.03.2020 відповідач не вказав строк зупинення розслідування.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановив наступне.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року, позов задоволений частково, а саме суд:  визнав протиправним та скасував акт спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з начальником Рубіжанського МВ ГУМВС України у Луганській області підполковником міліції ОСОБА_2 (пропав безвісті ІНФОРМАЦІЯ_1 ), складений комісією ГУМВС України у Луганській області за формою Н-5* від 31.08.2018; визнав протиправним та скасував акт комісії ГУМВС України у Луганській області  за формою НТ* від 31.08.2018 № 8 про те, що смерть начальника Рубіжанського МВ ГУМВС України у Луганській області підполковника міліції ОСОБА_2 настала в результаті нещасного випадку, що стався в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків; зобов`язав Ліквідаційну комісію ГУМВС України у Луганській області повторно провести розслідування нещасного випадку, що стався з начальником Рубіжанського МВ ГУМВС України у Луганській області підполковником міліції ОСОБА_2 відповідно до вимог чинного законодавства; в задоволенні решти позовних вимог відмовив (а.с. 196-200 т.1).
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року виправлено описку у резолютивній частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 360/3171/19, а саме: вважати правильним найменування відповідача "Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії"; абзац шостий резолютивної частини рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року викласти у наступній редакції: "Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце перебування: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії судовий збір в розмірі 768,40 грн " (а.с.250 т.1).
11 березня 2020 року позивачем отримано виконавчий лист (а.с.249 т.1).
Відповідач листом від 13.03.2020 повідомив позивача про те, що створено комісію з повторного розслідування нещасного випадку що стався відповідно до вимог чинного законодавства. Для проведення повного і всебічного розслідування нещасного випадку згідно вимог п. 3.8 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися  в органах і підрозділах системи МВС  України, затвердженого Наказом МВС України  27.12.2002  N 1346 (далі - Порядок № 1346) комісія з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) зобов`язана з`ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку.  Комісія з`ясувала, що встановити та підтвердити, відповідно до результатів судово-медичної експертизи, причину смерті ОСОБА_2 неможливо, між висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № 19/10/2/128-СЕ/19 від 25.10.2019 та висновком комісійної судово-медичної експертизи № 52/55 від 26.10.2018, виконаної ЛОБ СМЕ, виникли розбіжності. З метою усунення розбіжностей  Державною установою «Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України» 22.11.2019 призначено комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої триває.  Інші обставини загибелі ОСОБА_2 досудовим розслідуванням кримінального провадження № 12014130330001045 від 13.07.2014наразі не встановлені. Наданий час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває. Ці обставини не дають можливості закінчити розслідування у терміни зазначений у Порядку № 1346. Керуючись п. 4.5 Порядку № 1346 термін повторного розслідування нещасного випадку, що стався з начальником Рубіжанського МВ ГУМВС України у Луганській області підполковником міліції ОСОБА_2 продовжено до встановлення всіх обставин подій у кримінальному провадженні № 12014130330001045 від 13.07.2014 (а.с.3 т.2)
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. 
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. 
Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи.
Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року, пп. 18 рішення «Ліпісвіцька проти України» №11944/05 від 12 травня 2011 року).
Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002 року, «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 року зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.
Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).
Суд зазначає, що судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.
Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється з метою реалізації завдань адміністративного судочинства. Суд займає активну позицію не лише під час вирішення публічно-правового спору, але й після набрання судовим рішенням законної сили.
У рішенні від 30.06.2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).
Законодавець, розмежив види судового контролю за виконанням судового рішення, а саме Кодекс адміністративного судочинства України передбачає декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу (ст. 382 КАС України); 2) визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання (ст. 383 КАС України), 3) визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, приватного виконавця (ст. 287 КАС України).
Ці норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення і підставами для їх застосування є невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. 
Відповідно до ч.1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Зазначена норма кореспондується з положенням п. 1 ч. 6. ст. 246 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про порядок і строк виконання рішення та положення підпункту «ґ» п. 4 ч. 1 ст. 322 КАС України, відповідно до якого постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання суб`єктом владних повноважень відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.
За приписами частини 8 статті 382 КАС України, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.
Зазначені норми кореспондуються з положенням частини 6 статті 245 цього Кодексу, згідно з якими у випадках, визначених у частинах 3 - 5 цієї статті, суд може визначити відповідачу - суб`єкту владних повноважень розумний строк виконання рішення суду.
З аналізу викладеної норми вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правом суду та вирішується на його розсуд.
Згідно постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про огляд застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України» № 3 від 13.03.2017 року, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі  «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п.40).
Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень, шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання свої зобов`язань у межах відповідної справи.
Тобто, встановлення судового контролю при ухваленні судового рішення по суті позовних вимог попереджує неналежне виконання відповідачем обов`язків, що виникли внаслідок задоволення позовних вимог позивача.
Таким чином, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття судового рішення у справі.
Матеріали справи свідчать, що при постановленні рішення судом першої інстанції  судовий контроль не був встановлений.
Щодо посилання апелянта на на висновки, викладені в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року по справі № 800/592/17,  суд встановив, що в зазначеному судовому рішенні, на які посилаєтся позивач в скарзі, суд ухвалив рішення з інших фактичних обставин справи.
Крім того, матеріали справи свідчать, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року, зобов`язано повторно провести розслідування нещасного випадку відповідно до вимог чинного законодавства.
Тобто, рішенням суду зобов`язано саме провести повторне розслідування відповідно до вимог чинного законодавства.
Як вже зазначалось, відповідно до листа відповідача від 13.03.2020 останній повідомив позивача, що створено комісію з повторного розслідування нещасного випадку, що стався, відповідно до вимог чинного законодавства. Для проведення повного і всебічного розслідування нещасного випадку згідно вимог п. 3.8 Порядку N 1346 комісія з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) зобов`язана з`ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку. Керуючись п. 4.5 Порядку № 1346 термін повторного розслідування нещасного випадку, що стався з начальником Рубіжанського МВ ГУМВС України у Луганській області підполковником міліції ОСОБА_2 продовжено до встановлення всіх обставин подій у кримінальному провадженні № 12014130330001045 від 13.07.2014.
Зазначене свідчить, що на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року створено  комісію з повторного розслідування нещасного випадку, розпочате розслідування та продовжено термін його проведення у відповідності до вимог Порядку № 1346.
Тобто, як вірно зазначено судом першої інстанції, на теперішній час проводиться службове розслідування у зв`язку з чим з метою усунення розбіжностей призначено комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої триває.
Водночас, як вбачається з заяви, позивач, посилаючись на допущення відповідачем неналежного виконання рішення суду в частині, що стосуються повторного проведення розслідування нещасного випадку відповідно до вимог чинного законодавства, а саме не закінчення проведення розслідування та прийняття рішення за результатами його проведення у межах встановлено законодавством строку.
Тобто, позивач фактично не згоден з діями відповідача під час проведення повторного службового розслідування новоствореної на виконання судового рішення комісією, які не були предметом судового розгляду у цій справі, та їм не надавалась відповідна оцінка.  
Отже, заява не має ніякого відношення до виконання рішення у цій справі, а фактично містить незгоду з діями відповідача в межах проведення повторного службового розслідування.
На підставі викладеного, суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволені позовних вимог в цій частині.
Щодо вимог про накладення штрафу на керівника Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Луганській області за невиконання рішення суду, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2, 4 статті 382 КАС України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Питання про накладення штрафу вирішується за клопотанням позивача або за ініціативою судді у судовому засіданні з повідомленням сторін. 
Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15  звертав увагу на те, що застосування статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Тобто, судом можуть бути вжиті заходи реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу відповідальну за виконання рішення суду.
При цьому, зазначені питання розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту.
Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.
Як зазначалось, при постановленні рішення судом першої інстанції  судовий контроль не був встановлений.
З урахуванням викладеного вказані вимоги, також не підлягають задоволенню.
З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що судом першої інстанції дотримано норми процесуального права та суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що відповідно до статті 316 КАС України, обумовлює для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін з мотивів викладених в цій постанові.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                         ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 р.  у справі  № 360/3171/19 - залишити без задоволення.
Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 р.  у справі  № 360/3171/19 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Повне судове рішення складено та підписано 09 червня 2020 року

Суддя-доповідач                                                                                       Е.Г. Казначеєв

Судді                                                                                                          І.Д. Компанієць

                                                                                                                   Л.В. Ястребова